ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/18017/24 пров. № А/857/36651/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р.,
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І., 
з участю секретаря Майстрів Ю.І.,
представника позивача Шумелди Р.Р.,
представника відповідача Слиш Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року у справі № 380/18017/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Андрусів У.Б., Сподарик Н.І., Крутько О.В.,
час ухвалення рішення 18.05.2026 року,
місце ухвалення рішення м.Львів,
дата складання повного тексту рішення 28.05.2026 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо неврахування під час нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 20.11.2023 до 04.06.2024, допомоги на оздоровлення та заробітної плати за 10 календарних днів щорічної відпустки (виплачених згідно з наказом №477к від 08.04.2024) надбавки за вислугу років.
Зобов`язано Львівську обласну прокуратуру здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 20.11.2023 до 04.06.2024, допомоги на оздоровлення та заробітної плати за 10 календарних днів щорічної відпустки (виплачених згідно з наказом №477к від 08.04.2024) з урахуванням надбавки за вислугу років.
Визнано протиправною бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо неврахування під час нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані 163 дні відпустки надбавки за вислугу років та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплаченого на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі №380/7506/20.
Зобов`язано Львівську обласну прокуратуру здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані 163 дні відпустки з урахуванням надбавки за вислугу років та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплаченого на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі №380/7506/20.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що в день звільнення з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок, згідно діючого законодавства, внаслідок чого нараховані виплати при звільненні в сумі 185127,25 грн проведено відповідно до наказу Львівської обласної прокуратури № 822к від 03.06.2024 та довідки відділу кадрової роботи та державної служби у місяці звільнення, в яких вказано проведення виплати грошової компенсації за 163 календарних днів невикористаних відпусток. Виплата заробітної плати прокурорам, які звільнені за неподання заяви або у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, та поновлені за рішенням судів, відповідно до ст. 81 Закону № 1697-VII без проходження ними атестації суперечитиме вимогам чинного законодавства України, створюватиме дискримінаційні умови щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію та переведені до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур та повністю нівелюватиме результати реформи органів прокуратури, спрямовані на підвищення авторитету органів прокуратури шляхом забезпечення виконання функцій прокуратури лише висококваліфікованими та доброчесними прокурорами.
Представник відповідача в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримала, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.
Представник позивача в судовому засіданні, апеляційну скаргу відповідача заперечив, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Позивач, ОСОБА_1 , з січня 2006 року працював на різних посадах в органах прокуратури України. З грудня 2019 року до часу звільнення безперервно обіймав посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області.
Наказом прокурора Львівської області від 14.08.2020 року №1401к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 19.08.2020.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі № 380/7506/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2024, позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Львівської області, Львівської обласної прокуратури про визнання протиправними дій, скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №69 від 02.04.2020 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» щодо ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Львівської області №1401к від 14.08.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області та органах прокуратури з 20.08.2020.
Стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 01.09.2020 року по 16.11.2023 року в розмірі 842878,80 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 21533,40 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допущено до негайного виконання.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 840,80 грн сплаченого судового збору.
Наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 20.11.2023 №1891к скасовано наказ прокурора Львівської області від 14.08.2020 №1401к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області та органах прокуратури з 20.08.2020.
Відповідно до наявних у матеріалах справи розрахункових листків і довідок про заробітну плату, позивачу після поновлення на посаді виплачувалась заробітна плата в розмірі 48000,00 грн, до складу якої входив лише посадовий оклад, без нарахування і виплати надбавки за вислугу років.
25.04.2024 органами ДКСУ у Львівській області проведено безспірне списання коштів згідно виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 по справі №380/7506/20 на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в розмірі 842878,80 грн з відрахуванням належних до сплати податків і зборів, сума до виплати ОСОБА_1 склала 678517,49 грн (лист ДКСУ у Львівській області від 29.04.2024 №07-1-11-06/4699).
Наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 08.04.2024 року №477к, ОСОБА_1 надано частину щорічної відпустки за період роботи з 20.01.2024 до 19.01.2025 тривалістю 12 календарних днів з 15 до 26 квітня 2024 року та визначено виплатити допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати.
Відповідно до розрахункового листа за квітень 2024 року, ОСОБА_1 нарахована матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 48000,00 гривень та відпустка в розмірі 18885,25 грн, із сумами яких позивач не згоден.
30.05.2024 керівником Львівської обласної прокуратури прийнято наказ № 817к, яким перенесено ОСОБА_1 - прокурору відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області частину щорічної відпустки за період роботи з 20.01.2024 до 19.01.2025 тривалістю 2 календарних дні на інший зручний для нього час.
Наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 03.06.2024 року №822к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації з 04.06.2024. Відділу фінансування та бухгалтерського обліку Львівської обласної прокуратури наказано провести із ОСОБА_1 остаточний розрахунок та виплатити усі належні виплати при звільненні.
Згідно довідки Львівської обласної прокуратури від 03.06.2024 № 07-364вн-24 станом на 04.06.2024 ОСОБА_1 не використано: 145 календарних днів щорічних відпусток, право на які виникло до 31.12.2023; 18 календарних днів щорічних відпусток, право на які виникло з 01.01.2024 до 04.06.2024.
Відповідно до розрахункового листа за червень 2024 року, ОСОБА_1 виплачено 191486,25 грн, з яких 185127,25 грн грошова компенсація за 163 календарних днів невикористаних відпусток і 6359,00 грн лікарняні.
ОСОБА_1 звернувся до Львівської обласної прокуратури із вимогою про виплату від 23.08.2024, в якій вимагав виплатити заборгованість, а саме: грошову компенсацію за невикористані дні відпусток в розмірі 520685,21 грн; відпускні в сумі 36953,76 грн; допомогу на оздоровлення в сумі 62400,00 грн; вихідну допомогу при звільненні в сумі 62400,00 грн; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі, визначеному статтею 117 КЗпП України. Вимогу скеровано засобами поштового зв`язку «Укрпошта», рекомендованим листом з описом вкладення, про що була видана накладна № 7905300016071.
Львівська обласна прокуратура листом від 04.09.2024 № 21-153ВИХ-24 повідомила, що нараховані виплати при звільненні проведено відповідно до наказу обласної прокуратури № 822к від 03.06.2024 та довідки відділу кадрової роботи та державної служби у місяці звільнення. Зазначила, що здійснено перерахунок оплати праці прокурорів, поновлених за рішеннями судів на посадах у регіональних, місцевих прокуратурах, до проходження ними атестації з 13.09.2023 на підставі ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», на основі посадового окладу прокурора органів прокуратури регіонального рівня без встановлення надбавок, у тому числі за вислугу років.
Відтак, розмір належних до виплати нарахувань склав:
- за квітень 2024 року нараховано заробітну плату за 11 робочих днів в сумі 24000,00 грн, щорічну відпустку за 10 календарних днів в сумі 15737,71 грн, допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 48000,00 грн;
- за травень 2024 року - оплата за 14 робочих днів в сумі 29122,53 грн, оплата перших 5 днів тимчасової непрацездатності за рахунок роботодавця в сумі 5116,70 грн, оплата періоду тимчасової непрацездатності за рахунок ПФУ в сумі 4093,36 грн (з 30.04.2024 по 03.05.2024), оплата періоду тимчасової непрацездатності за рахунок ПФУ в сумі 7163,38 грн (з 04.05.2024 по 10.05.2024);
- за червень 2024 року нараховані виплати при звільненні в сумі 185127,25 грн, які проведено відповідно до наказу обласної прокуратури № 822к від 03.06.2024 та довідки відділу кадрової роботи та державної служби у місяці звільнення, в яких вказано проведення виплати грошової компенсації за 163 календарних днів невикористаних відпусток, оплата перших 5 днів тимчасової непрацездатності за рахунок роботодавця в сумі 2543,60 грн, оплата періоду тимчасової непрацездатності за рахунок ПФУ в сумі 3815,40 грн (з 08.06.2024 по 10.06.2024).
Крім того, у листі щодо перерахунків з врахуванням надбавки за вислугу років повідомлено, що листом Генерального прокурора від 12.10.2023 № 21-2139вих-503ОКВ-23 визначено порядок оплати праці прокурорів, поновлених за рішеннями судів на посадах у регіональних, місцевих прокуратурах, до проходження ними атестації з 13.09.2023 на підставі ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», розрахувавши її на основі посадового окладу прокурора органів прокуратури регіонального рівня без встановлення надбавок, у тому числі за вислугу років. Щодо оплати щорічної відпустки та виплати допомоги на оздоровлення повідомлено, що розрахунок середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки терміном 10 календарних днів з 15.04.2024 по 24.04.2024 та допомоги на оздоровлення проведено відповідно до пунктів 2-4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 у справі №380/14140/24 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до якого адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 1 від 15.05.2024 про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора щодо ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Львівської обласної прокуратури від 03.06.2024 № 822к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області та органів прокуратури.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області та органах прокуратури з 05.06.2024.
Стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 05.06.2024 по по 17.10.2025 в розмірі 777713,40 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області та стягнення на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 47810,25 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 у справі №380/14140/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Львівської обласної прокуратури задоволено частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року в частині стягнення з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 05.06.2024 по 17.10.2025 в розмірі 777 713,40 грн. скасовано та прийнято в цій частині постанову, якою стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 05.06.2024 по 17.10.2025 в розмірі 760714, 20 грн.
В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року залишено без змін.
Уважаючи дії Львівської обласної прокуратури щодо нарахування заробітної плати в розмірі, меншому за встановлений ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», та непроведення повного розрахунку при звільненні протиправними, позивач пред`явив цей позов.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII).
Статтею 1 Закон №1697-VII регламентовано, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Відповідно до ст. 4 Закону №1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Законом України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-IX) запроваджено реформування системи органів прокуратури.
У п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX (у первинній редакції) визначено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.
Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.
За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Дія цього пункту не поширюється на випадок, передбачений підпунктом 4 пункту 21 цього розділу.
Відтак, абз. 3 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX збережено правовий статус прокурорів, які продовжували здійснювати свої повноваження до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури, а отже, гарантії їх незалежності як невіддільний елемент статусу прокурора.
Водночас вказаною нормою визначено, що оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури визначалась постановою Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Кабінет Міністрів України 31.05.2012 прийняв постанову № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».
Втім, у подальшому рішенням Другого сенату Конституційного Суду України №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX; друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX, визнане неконституційним, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Зокрема, у вказаному рішенні Конституційний Суд України вказав, що законодавець, запровадивши Законом №113-IX реформування системи органів прокуратури, наділив Кабінет Міністрів України повноваженням визначати своїм актом розмір винагороди прокурорів. У такий спосіб законодавець запровадив неоднакове регулювання оплати праці прокурорів, фактично поділивши їх на дві категорії: одна - переведені до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури, яким винагороду виплачують відповідно до Закону № 1697-VII; друга - ті, хто продовжував виконувати свої повноваження до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури, для кого винагороду визначено підзаконним нормативним актом - постановою Кабінету Міністрів України. Таку відмінність у ставленні до прокурорів, які мають єдиний юридичний статус, не можна вважати об`єктивно виправданою, а тому вона є дискримінаційною.
Отже, після ухвалення Конституційним Судом України рішення №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023 абз. 3 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX залишився чинним в частині збереження правового статусу прокурорів, які продовжували здійснювати свої повноваження до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. Разом з тим, жодних особливостей щодо оплати праці працівників органів прокуратури у зазначений період не передбачається.
Статус прокурора унормовано Розділом ІІІ Закону №1697-VII.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону №1697-VII прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 4-2) перший заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 4-3) заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора; 5-1) керівник підрозділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 6) заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора; 6-1) заступник керівника підрозділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 7) прокурор Офісу Генерального прокурора; 7-1) прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 8) керівник обласної прокуратури; 9) перший заступник керівника обласної прокуратури; 10) заступник керівника обласної прокуратури; 11) керівник підрозділу обласної прокуратури; 12) заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; 13) прокурор обласної прокуратури; 14) керівник окружної прокуратури; 15) перший заступник керівника окружної прокуратури; 16) заступник керівника окружної прокуратури; 17) керівник підрозділу окружної прокуратури; 18) заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; 19) прокурор окружної прокуратури (у тому числі прокурор - стажист окружної прокуратури).
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №1697-VII прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
Пунктами 4-5 ч. 1 ст. 16 Закону №1697-VII регламентовано, що незалежність прокурора забезпечується установленим законом порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності прокуратури; належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.
Питання заробітної плати прокурора врегульовано ст.81 Закону №1697-VII.
Частиною 1 статті 81 Закону №1697-VII визначено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
За правилами ч. 3 ст. 81 Закону №1697-VII посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно з ч. 4 ст. 81 Закону №1697-VII посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.
Отже, суд висновує, що оскільки після ухвалення Конституційним Судом України рішення №8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023 жодних особливостей щодо оплати праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури не встановлено, то оплата праці таких в зазначений період має здійснюватися відповідно до вимог ст. 81 Закону №1697-VII.
З матеріалів справи встановлено, що наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 20.11.2023 року №1891к, скасовано наказ прокурора Львівської області від 14.08.2020 №1401к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області та органах прокуратури з 20.08.2020.
Відповідно до наявних у матеріалах справи розрахункових листків і довідок про заробітну плату, позивачу у період з 20.11.2023 до 04.06.2024 виплачувалась заробітна плата в розмірі 48000,00 грн, до складу якої входив лише посадовий оклад, без нарахування і виплати надбавки за вислугу років.
Більш того, із величини 48000,00 грн здійснювався розрахунок заробітної плати при наданні щорічної основної відпустки та допомоги на оздоровлення.
Суд звертає увагу, що розмір посадового окладу, який нарахований та виплачений позивачу, не є предметом оскарження.
Позивач вказує про протиправність дій відповідача щодо того, що нарахування йому заробітної плати за спірний період здійснювалось без урахуванням надбавки за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу.
У цьому контексті суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
За правилами ч. 7 ст. 81 Закону №1697-VII прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.
Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам прокуратури затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1090 (далі - постанова №1090).
Відповідно до п. 3 постанови №1090 надбавка за вислугу років прокурорам виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби в розмірах, зазначених у частині сьомій статті 81 Закону України «Про прокуратуру».
Згідно з п. 6 Постанови №1090 до періоду проходження служби, що дає право на одержання щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам, зараховується: 1) час роботи (служби) в органах прокуратури; 2) час проходження строкової військової служби та служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби та інших правоохоронних органах, на посадах в органах поліції з присвоєнням спеціальних звань поліції (не нижче спеціальних звань середнього складу), а також стаж військової служби в Збройних Силах, Службі безпеки, інших утворених відповідно до законодавства військових формуваннях; 3) час роботи на посадах судді, державного арбітра, арбітра відомчих арбітражів України, арбітра в судах і державному та відомчому арбітражі колишнього СРСР і республік, що входили до його складу, а також працівників органів юстиції, що забезпечують діяльність судів; 4) час роботи на виборних посадах в органах місцевого самоврядування і профспілкових організаціях, якщо працівник до і після цього працював в органах прокуратури; 5) час роботи в державних установах, інших організаціях, якщо вони були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури для продовження роботи; 6) період здобуття освіти (за денною формою навчання) у вищих навчальних закладах на юридичних факультетах; 7) час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі, коли за медичними показаннями дитині потрібен домашній догляд, - період відпустки без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше ніж до досягнення дитиною шестирічного віку, а коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - не більше ніж до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку; 8) час роботи за кордоном, якщо працівник направлявся туди органами прокуратури та перед відрядженням працював на прокурорсько-слідчих посадах і протягом двох місяців після повернення з-за кордону був прийнятий на роботу в органи прокуратури на зазначені посади; 9) час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; 10) період роботи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності Законом України від 14 жовтня 2014 р. №1697-VII Про прокуратуру було присвоєно класні чини (у тому числі працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), а також час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; 11) період роботи на адміністративних посадах, посадах науково-педагогічних та наукових працівників у Національній академії прокуратури України.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , починаючи з 20.01.2006 працював на різних посадах в органах прокуратури України. З 06.12.2019 до часу звільнення безперервно обіймав посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області.
У період з 01.09.2001 по 27.06.2005 навчався на денній формі навчання в Львівській комерційній академії, яку закінчив у 2005 році та отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Право» та здобув кваліфікацію бакалавра з правознавства, про що свідчить диплом бакалавра з відзнакою серії НОМЕР_2 , виданий 27.06.2005 та додаток до диплома про вищу освіту.
З 01.09.2005 по 30.06.2006 навчався на денній формі навчання в Львівській комерційній академії, яку закінчив у 2006 році та отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію спеціаліста з правознавства, про що свідчить диплом спеціаліста з відзнакою серії НОМЕР_3 , виданий 30.06.2006 та додаток до диплома про вищу освіту.
Відтак, стаж роботи позивача в органах прокуратури і половина строку навчання на денній формі на юридичному факультеті у закладі вищої освіти надає йому право на отримання надбавки за вислугу років відповідно до ч. 7 ст. 81 Закону №1697-VII.
Обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо ненарахування позивачу надбавки за вислугу років, відповідач покликається на лист Офісу Генерального прокурора від 12.10.2023 №21-2139вих-503ОКВ-23.
Так, Офіс Генерального прокурора скерував керівникам обласних прокуратур лист від 12.10.2023 №21-2139вих-503 ОКВ-23 такого змісту: «Винагорода за працю є гарантією незалежності прокурорів та невіддільним елементом їх юридичного статусу, а отже, складником організації й порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Конституції України.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.09.2023 визнано неконституційною норму Закону України від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» стосовно оплати праці прокурорів та слідчих, у тому числі військових прокуратур, згідно з постановою Кабінету Міністрів України до їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної, окружної прокуратури.
Відповідно до позиції Конституційного Суду України, викладеної в цьому рішенні:
- прокурори до атестації і прокурори після її проходження мають єдиний юридичний статус, тобто однаковий обсяг гарантій незалежності;
- оплата праці прокурорів має визначатися відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;
- гарантії прокурорів потребують забезпечення на рівні з гарантіями суддів, закріпленими Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (згідно з ч. 10 ст. 135 цього Закону суддям, які не здійснюють правосуддя, виплачується посадовий оклад без доплат).
З огляду на викладене з 13.09.2023 оплату праці прокурорів та слідчих, поновлених за рішеннями судів на посадах у регіональних, місцевих і військових прокуратурах, до проходження ними атестації слід здійснювати на підставі статті 81 Закону України «Про прокуратуру», розраховуючи її на основі посадового окладу прокурора органів прокуратури відповідного рівня без встановлення надбавок, у тому числі за вислугу років».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який не взяв до уваги як підставу для розрахунку заробітної плати позивача наданий відповідачем лист, з огляду на таке.
Частиною 2 ст. 9 Закону №1697-VII унормовано, що Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України. Усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора на наступний робочий день після їх підписання з додержанням вимог режиму таємності. Накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами, набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо інше не передбачено самим актом, але не раніше дня оприлюднення. Накази Генерального прокурора або їх окремі частини можуть бути оскаржені фізичними та юридичними особами до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Суд уважає, що листи не є ні нормативно-правовими актами, ні актами індивідуальної дії, які можуть регулювати такі правовідносини.
Частиною 2 ст.19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.06.2023 у справі № 560/8064/22.
Більше того, як вже зазначалось вище, ч. 1 ст. 81 Закону №1697-VII визначено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відтак, з огляду на наявність відповідного стажу роботи в органах прокуратури, позивач має право на отримання надбавки за вислугу років, гарантованої ч. 2 ст. 81 Закону №1697-VII.
Цей висновок корелюється з позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 05.12.2024 у справі № 380/28500/23, від 21.03.2025 у справі № 380/3566/24.
З урахуванням викладеного суд виснує, що поведінка відповідача щодо нарахування позивачу заробітної плати за період з 20.11.2023 (наказ керівника Львівської обласної прокуратури від 20.11.2023 №1891к, яким поновлено позивача) до 04.06.2024 (момент звільнення згідно з наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 03.06.2024 року №822к) без урахування надбавки за вислугу років є неправомірною.
Водночас судом установлено, що наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 08.04.2024 року №477к, ОСОБА_1 надано частину щорічної відпустки за період роботи з 20.01.2024 до 19.01.2025 тривалістю 12 календарних днів з 15 до 26 квітня 2024 року та визначено виплатити допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати.
30.05.2024 керівником Львівської обласної прокуратури прийнято наказ № 817к, яким перенесено ОСОБА_1 - прокурору відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області частину щорічної відпустки за період роботи з 20.01.2024 до 19.01.2025 тривалістю 2 календарних дні на інший зручний для нього час.
Відповідно до розрахункового листа за квітень 2024 року, ОСОБА_1 нарахована матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 48000,00 гривень та відпустка в розмірі 18885,25 грн.
Приписами ч. 1 ст. 82 Закону №1697-VII унормовано, що прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.
Частиною 1 ст. 27 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» регламентовано, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - порядок №100, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За змістом абз. 1, 3 п. 2 порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.
Згідно з абз. 1 п. 3 порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Суд звертає увагу, що відповідачем проведено нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення та заробітну плату за 10 календарних днів щорічної відпустки лише з частини заробітної плати (посадового окладу) без урахування надбавки за вислугу років.
З огляду на викладене вище, суд визнає протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування під час нарахування та виплати позивачу заробітної плати за період з 20.11.2023 по 04.06.2024, допомоги на оздоровлення та заробітної плати за 10 календарних днів щорічної відпустки (виплачених згідно з наказом № 477к від 08.04.2024) надбавки за вислугу років.
Позивач заявляє вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача невиплачених складових заробітної плати у сумі 93599,94 грн, відпускних в сумі 36953,76 грн та допомоги на оздоровлення в сумі 62400,00 грн. У позовній заяві та заявах про зміну предмету позову наводить відповідні розрахунки заробітної плати за період з 20.11.2023 до 04.06.2024, виходячи з посадового окладу 48000,00 та надбавки за вислугу років у розмірі 30%, що складає 14400,00 грн, та здійснює перерахунок належних йому до виплати сум заробітної плати за період з 20.11.2023 до 04.06.2024, матеріальної допомоги на оздоровлення та заробітної плати за частину щорічної відпустки.
Утім, суд зазначає, що повноваження щодо здійснення нарахування конкретних сум заробітної плати за період з 20.11.2023 по 04.06.2024 належать відповідачу як безпосередньому роботодавцю позивача. На переконання суду, визначення конкретних сум заробітної плати, які підлягають виплаті на користь позивача, належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати їх розрахунок із застосуванням відповідних складових до моменту проведення такого розрахунку відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.
Встановивши факт неправильного нарахування заробітної плати у зв`язку із неврахуванням надбавки за вислугу років, суд вважає за доцільне захистити порушене право позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 20.11.2023 до 04.06.2024, допомоги на оздоровлення та заробітної плати за 10 календарних днів щорічної відпустки (виплачених згідно з наказом №477к від 08.04.2024) з урахуванням надбавки за вислугу років.
Також з матеріалів справи встановлено, що при звільненні позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористані дні відпустки.
Згідно з довідкою Львівської обласної прокуратури від 03.06.2024 № 07-364вн-24, станом на 04.06.2024 ОСОБА_1 не використано: 145 календарних днів щорічних відпусток, право на які виникло до 31.12.2023; 18 календарних днів щорічних відпусток, право на які виникло з 01.01.2024 до 04.06.2024.
Таким чином, загальна кількість днів невикористаної відпустки, за які необхідно виплати грошову компенсацію, становить 163 календарних дні.
Відповідно до абз. 1 ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
З аналізу приписів абз. 1, 2 п. 2 порядку №100 випливає, що обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки.
Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.
Яке зазначалося вище, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (абз. 1 п. 3 порядку №100).
Відповідно до абз. 4 п. 3 порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Згідно з п. 5 порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
За правилами п. 7 порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні, які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.
Із системного аналізу наведеного нормативного регулювання суд виснує, що нарахування позивачу компенсації за невикористані відпустки має бути здійснено, виходячи з розміру заробітної плати із урахуванням посадового окладу та надбавки за вислугу років.
Крім того, у пред`явленому позові позивач просить здійснити виплату компенсації за невикористані відпустки з урахуванням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплаченого на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі №380/7506/20.
Суд акцентує на тому, що виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати визначені розділом ІІІ порядку №100, відповідно до вимог п. 3 якого: «При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.»
Підпунктами а)-о) п. 4 порядку №100 визначено вичерпний перелік виплат, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати; однак, середній заробіток за час вимушеного прогулу до зазначеного переліку не включено.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19 виснувала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є заробітною платою та дійшла таких висновків.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.
Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.
Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.
Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, оскільки є заробітною платою.
Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі № 380/7506/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2024, стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 01.09.2020 року по 16.11.2023 року в розмірі 842878,80 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.
25.04.2024 органами ДКСУ у Львівській області проведено безспірне списання коштів згідно виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 по справі №380/7506/20 на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в розмірі 842878,80 грн з відрахуванням належних до сплати податків і зборів (лист ДКСУ у Львівській області від 29.04.2024 №07-1-11-06/4699).
Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка виплачена ОСОБА_1 на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі № 380/7506/20 входить до заробітної плати, а отже і до розрахункової величини для розрахунку компенсації за невикористані дні відпусток.
З огляду на наведене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування під час нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки надбавки за вислугу років та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплаченого на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі № 380/7506/20, та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки з урахуванням надбавки за вислугу років та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплаченого на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у справі № 380/7506/20.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року у справі № 380/18017/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя | | А. Р. Курилець
судді | | С. М. Кузьмич
| | О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 16 вересня 2026 року.