ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 року
м. Київ
справа № 639/7036/25
провадження № 51-878 км 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу начальника Новобаварського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Харківській області ОСОБА_6 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 січня 2026 року про закриття апеляційного провадження та повернення апеляційної скарги.
Короткий зміст ухвалених судових рішень
Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання начальника Новобаварського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Харківській області ОСОБА_6 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, начальник Новобаварського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Харківській області ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій ставила питання про його скасування.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 січня 2026 року закрито апеляційне провадження за вказаною вище апеляційною скаргою як помилково відкрите, а апеляційну скаргу на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) повернуто особі, яка її подала.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі начальник Новобаварського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Харківській області ОСОБА_6 (далі - представник органу пробації), ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Зазначає, що, закриваючи апеляційне провадження та повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд безпідставно мотивував своє рішення відсутністю права у представника органу пробації на оскарження рішення суду першої інстанції за результатом розгляду його клопотання про скасування звільнення від відбування покарання.
Вважає, що такі висновки апеляційного суду не узгоджуються з вимогами ст. 539 КПК, практикою Верховного Суду, оскільки оскарження рішення суду, постановлене за результатом розгляду клопотання органу пробації, здійснюється в межах реалізації цим органом повноважень, передбачених статтями 76, 78 КК та Закону України «Про пробацію».
З огляду на викладене вважає, що уповноважений орган з питань пробації є суб`єктом, який наділений правом на апеляційне оскарження ухвал суду, які постановлені за результатом розгляду клопотань (подань) цього органу у порядку статей 537, 539 КПК.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу представника органу пробації не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор  ОСОБА_5 заперечувала стосовно задоволення касаційної скарги, просила оскаржувану ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Інші учасники були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення касаційного розгляду до Суду не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах касаційної скарги.
У касаційній скарзі представник органу пробації вказує що уповноважений орган з питань пробації є суб`єктом, який наділений правом на апеляційне оскарження ухвал суду, які постановлені за результатом розгляду клопотань (подань) цього органу у порядку статей 537, 539 КПК.
Свою позицію мотивує тим, що оскарження рішення суду, постановлене за результатом розгляду клопотання уповноваженого органу з питань пробації, здійснюється в межах реалізації цим органом повноважень, передбачених статтями 76, 78 КК та Закону України «Про пробацію».
Перевіривши такі доводи, колегія суддів вважає їх непереконливими з огляду на наступне.
Статтею 7 КПК передбачено загальні засади кримінального провадження, зокрема право на доступ до правосуддя та принцип забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Так, відповідно до положень ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
До того ж право особи на апеляційне оскарження спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
У відповідності до ч. 5 ст. 539 КПК у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого.
Як визначено положеннями ч. 6 ст. 539 КПК за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Наведені вище норми процесуального закону у своєму взаємозв`язку закріплюють можливість апеляційного оскарження ухвал суду, постановлених у порядку виконання вироку.
Разом з тим, ці норми закону не окреслюють коло суб`єктів, які наділені відповідним правом на апеляційне оскарження судового рішення, постановленого за наслідком розгляду відповідного клопотання (подання) по суті.
Виконання судового рішення, як складового елементу процедури здійснення правосуддя, належить до компетенції держави, що дає підстави стверджувати, що саме прокурор як суб`єкт, який у кримінальному провадженні виконує функцію обвинувачення, а надалі контролює дотримання вимог закону в частині здійснення виконання судового рішення, представляє позицію всіх органів, до повноважень яких належить виконання судового рішення.
Водночас чинні положення кримінального процесуального закону не містять посилань про можливість оскаржувати судові рішення, ухвалені в порядку виконання вироку, тими суб`єктами, до компетенції яких належить фактичне забезпечення виконання судового рішення, до яких, у тому числі й відноситься система органів пробації.
Враховуючи, що згідно розділу VIII КПК до компетенції органів та установ виконання покарань належить забезпечення виконання судових рішень, то цим органам та установам законом надано відповідне право лише порушувати перед судом питання, які виникають під час процедури реалізації забезпечення виконання цих судових рішень.
Більше того, з огляду на завдання та обсяг функцій органів та установ виконання покарань, судовими рішеннями, прийнятими за результатами розгляду відповідного клопотання (подання), будь-які права чи інтереси цих органів чи установ порушуватися не можуть, що, як наслідок, не породжує відповідного права на оскарження такого рішення до суду вищої інстанції.
Таким чином, на переконання колегії суддів, органи або установи виконання покарань в розумінні положень п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК не наділені правом апеляційного оскарження судового рішення, постановленого за результатами розгляду клопотання (подання), яке стосується питань та прийняте в порядку виконання вироку. Таким правом відповідно до приписів ч. 1 ст. 393 КПК наділені засуджений, його захисник, законний представник, прокурор.
Така позиція колегії суддів узгоджується з висновком, який викладений об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у постанові від 01 червня 2026 року (справа № 621/3410/23, провадження № 51-603 кмо 26), відповідно до якого органи або установи виконання покарань не наділені правом на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції, прийнятих за результатами розгляду їхнього клопотання (подання), які стосуються питань виконання вироку. Якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка не має права її подавати, - суд апеляційної інстанції має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.
З огляду на викладене, та враховуючи висновок, сформульований об`єднаною палатою, позиція апеляційного суду про те, що орган пробації не наділений правом апеляційного оскарження ухвали місцевого суду, постановленої за результатами розгляду подання представника органу пробації, є обґрунтованою.
Крім того, як неодноразово вказував у своїй практиці Верховний Суд, у разі помилкового відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не має права її подавати, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
Отже, закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника органу пробації, як помилково відкрите, та повертаючи на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційну скаргу особі, яка її подала, апеляційний суд діяв у відповідності з положеннями кримінального процесуального законодавства.
Таким чином колегія суддів дійшла переконання, що оскаржувана ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому відсутні підстави для її скасування.
Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційну скаргу представника органу пробації необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу начальника Новобаварського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Харківській області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 січня 2026 року про закриття апеляційного провадження та повернення апеляційної скарги - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3