ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/342/26	Головуючий у 1-й інстанції Холява Л.І. 	
Провадження № 33/817/403/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:  з участю захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Вальчук М.М. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Вальчук М.М. на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року,

в с т а н о в и в:
Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, ОСОБА_1 , 14 березня 2026 року о 20 год. 35 хв. по вул. Шевченка в с. Борщівка Кременецького району Тернопільської області керував транспортним засобом марки Mercedes Benz C 220, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, зі згоди водія, проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820, результат огляду становить 0.67 ‰, з яким водій погодився. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився, від подальшого керування відсторонений, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху. 
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Вальчук М.М. вважає вказану постанову необ`єктивною, незаконною і необґрунтованою, ухваленою з істотними порушеннями норм процесуального права, та неправильного застосування норм матеріального права.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що обставини, викладені у протоколі не відповідають фактичним обставинам справи.
Вказує, що ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні не визнає, оскільки не був зупинений працівниками поліції на належних підставах. 
Звертає увагу суду на те, що підставою зупинки транспортного засобу була наявна інформація, яка була здобута під час під час несення служби поліцейськими про те, що вказаним автомобілем керує водій, який не має посвідчення водія, тобто інформацію отримано від невідомої особи про керування транспортним засобом без посвідчення водія (анонімне повідомлення), що підтверджується матеріалами адміністративної справи. Відповідно до приписів ч.1 ст.8 Закону України «Про звернення громадян» - звернення, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. 
Однак, на переконання апелянта, в порушення вищевказаного Закону працівниками поліції було прийнято рішення про перевірку анонімного звернення та зупинку транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , без порушення ним ПДР України, які могли б стати підставою для його зупинки.
Вважає, що працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 ПДР України, які могли бути підставою для зупинки його транспортного засобу, згідно ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».  Враховуючи наведене, вважає, що складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не можна вважати допустимим доказом. 
Стверджує, що поліцейські запропонували водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, не повідомивши останньому виявлених у нього ознак сп`яніння, передбачених Інструкцією “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р №1452/735
Вказує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи. 
Просить скасувати постанову від 17 червня 2026 року Лановецького районного суду Тернопільської області про визнання ОСОБА_1 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши апелянта - захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Вальчук М.М., яка повністю підтримала подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд констатує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції проведено у відповідності до розділу IV КУпАП, яким регламентовано порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення.
Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №615010 від 14 березня 2026 року, ОСОБА_1 , 14 березня 2026 року о 20 годині 35 хвилин по вул. Шевченка в с. Борщівка Кременецького району Тернопільської області керував транспортним засобом марки “Mercedes Benz C 220”, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, зі згоди водія, проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820, результат огляду становить 0.67 ‰, з яким водій погодився. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився, від подальшого керування відсторонений.
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.
Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Mercedes Benz C 220», д.н.з. НОМЕР_1 , який був зупинений працівниками патрульної поліції. Причиною зупинки транспортного засобу було анонімне повідомлення на лінію «102», що водій автомобіля «Mercedes Benz C 220», номерний знак НОМЕР_1 , можливо керує транспортним засобом без посвідчення водія.
Крім того, з відеоматеріалу вбачається, що під час перевірки документів та спілкування з водієм, у поліцейського виникли підозри щодо перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з виявленими ознаками стану алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, які були озвучені водію ОСОБА_1 , поліцейський запропонував йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Водій пройшов огляд на місці події, результат становив 0,67 проміле, з результатом якого останній погодився, проходити огляд в медичному закладі не бажав. 
З урахуванням наведеного, твердження сторони захисту про те, що поліцейські запропонували водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, не повідомивши останньому виявлених у нього ознак сп`яніння, передбачених Інструкцією №1452/735 від 09.11.2015, оскільки такі спростовуються долученими до матеріалів справи відеозаписами.
Апеляційний суд зазначає, що відеозаписом об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні. 
Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Також дані обставини стверджуються рапортом чергового відділення поліції № 1 (м. Ланівці) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області № 1490 від 14 березня 2026 року (а.с. 2) 
Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності зі всіма наявними доказами.
Доводи захисника про те, що складений стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не можна вважати допустимим доказом, оскільки ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими без законних підстав, то такі доводи сторони захисту були предметом детального дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того, доводи апеляційної скарги, про те, що анонімне повідомлення від невідомого громадянина, що водій автомобіля марки «Mercedes Benz C 220», номерний знак НОМЕР_1 можливо керує транспортним засобом без посвідчення водія, не може бути підставою для законної зупинки, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки таке повідомлення на спецлінію «102» є заявою/повідомленням про правопорушення і регулюється Порядком ведення єдиного обліку № 100.
При цьому, повідомлення вчинення адміністративного правопорушення має відмінності від повідомлення в порядку Закону України «Про звернення громадян», а відтак надає поліції право реагувати на них, в тому числі і з метою досягнення завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення в частині запобігання вчиненню правопорушення та виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП). 
З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.  
Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація її дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 р відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 
Керуючись ст.294 КУпАП, — 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Вальчук М.М. залишити без задоволення, а постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя