Справа № 526/984/26
Провадження № 2/526/1450/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

21 серпня 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі судового засідання Лопушняк Т.П., розглянувши в м. Гадяч у порядку спрощеного позовного провадження цивільну за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, 

в с т а н о в и в:

06 квітня 2026 року ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.02.2020 між ТОВ "Партнер Фінанс" та ОСОБА_1 було укладено Договір Позики №106/55716791, на підставі якого відповідачу надано кредит в розмірі 4 000,00 грн.
На підставі договору факторингу від 28.12.2023 року №01.02-91/23, укладеного між ТОВ «СВЕА ФІНАНС» та ТОВ «Партнер Фінанс», ТОВ «Партнер Фінанс» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинним договором, в розмірі заборгованості боржника перед ТОВ «Партнер Фінанс», визначеними в реєстрі боржників. В тому числі за даним договором факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 перед ТОВ «Партнер Фінанс» за договором №106/55716791 від 10.02.2020 року. 
Позивач зазначає, що ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку щодо повернення суми кредиту, має прострочену заборгованість за кредитним договором від 10.02.2020 №106/55716791 в загальному розмірі 33 280,00 грн., в тому числі 4 000,00 грн. заборгованості основним боргом, 1 120,00 грн. заборгованості за платою; 28 160,00 грн. заборгованість за пенею.
Водночас зазначив, що 25 березня 2024 року рішенням № 1 єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» СВЕА ЕКОНОМІ КІПР ЛІМІТЕД змінено назву товариства з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «СВЕА ФІНАНС».
Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №106/55716791 від 10.02.2020 року у розмірі 33 280,000 грн. та судові витрати.
Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 07.04.2026 прийнято справу до провадження, та відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 13.05.2026 ухвалено заочне рішення, відповідно до якого вимоги позовної заяви ТОВ «СВЕА ФІНАНС» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №106/55716791 від 10.02.2020 року у розмірі 33 280,00 грн. та судовий збір в розмірі 2 662,40 грн.
Ухвалою суду від 10.07.2026 скасовано заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 13.05.2026 року, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін по справі.
13 липня 2026 року адвокат Єременко К.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 надіслала до суду відзив, у якому проти задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості у загальному розмірі 33 280, грн. заперечувала в повному обсязі. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт передачі відповідачу грошових коштів у сумі 4 000, 00 грн., а саме матеріали позовної заяви не містять первинних касових і бухгалтерських документів, які позивач був зобов`язаний подати разом з позовом, як і не містять виписки з особового рахунку позичальника, касової історії договору чи іншого документа, який дозволяв би встановити всі операції за договором. Наголошує на тому, що позов містить суперечливі твердження щодо виконання договору та платежів відповідача, зокрема зазначено, що відповідач нібито сплачував поточні платежі з простроченням, тоді як поданий розрахунок вказаного не відображає. Також, стверджує, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» не підтверджено правомірність нарахування пені у сумі 28 160,00 грн., яка перевищує розмір позики, та посилаючись на п. 6 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» вважає, що нарахована неустойка за період з 01.03.2020 підлягає списанню кредитодавцем. Таким чином, вважає,що позивач не довів ані розмір заборгованості, ані законність значної частини заявлених вимог, тому остаточно просила в позові відмовити. При винесенні рішенні прохає врахувати статус відповідача як військовослужбовця та учасника бойових дій.
Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відтак, судом встановлено, що 10.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики №106/55716791.
З матеріалів справи вбачається, що договір укладено в письмовій формі. 
Відповідно до розділу 1.1 договору, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому цим договором, а позичальник зобов`язується повернути суму позики позикодавцю та сплатити плату за договором у порядку та строки, передбачені цим договором. Сума позики за договором становить 4 000,00 грн. Строк на який надається позика 14 днів. Оскільки договір є відплатним, ним передбачено нарахування наступних платежів на користь позикодавця: плата за договором і проценти за договором у розмірі 2 % від суми позики на день. Також договором передбачена можливість позикодавця нараховувати пеню у розмірі 2 % від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язання. (п. 5.3)
Відповідно до пункту 3.2 Договору, його підписанням відповідач пiдтвepдив, щo вiн отримав від Позикодавця суму Позики y пoвнoмy o6сязi в дату підписання договору, відтак 10.02.2020 року ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Партнер Фінанс» кредитні кошти в сумі 4000,00 гривень, що підтверджується його власноручним підписом на договорі позики.
Таким чином, на виконання умов вищевказаного договору ТОВ «Партнер Фінанс» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало повністю.
Натомість, боржник свої зобов`язання за договором позики №106/55716791 належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача відповідно до розрахунку заборгованості сформувалась заборгованість в загальній сумі 33 280,00грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 4 000,00 грн, заборгованості за відсотками – 1120,00 грн, пеня 28 160,00 грн.
В подальшому, 28.12.2023 року між ТОВ «Партнер Фінанс» і ТОВ «Росвен інвест Україна», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «СВЕА ФІНАНС», було укладено договір факторингу №01.02-91/23, відповідно до якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору факторингу у порядку та у строки встановлені цим договором факторингу. В тому числі за даним договором факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 перед первісним кредитором за договором №106/55716791 від 10.02.2020 року.
Відтак, відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №01.02-91/23, до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги у тому числі і щодо заборгованості ОСОБА_1 за договором №106/55716791 у розмірі 33 280,00 грн.
Надані копії договорів та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема, підписи, печатки і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним ним з ТОВ «Партнерс Фінанс » кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалися сторони, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У свою чергу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому(ч. 1 ст. 634 ЦК України).
Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Так, на підтвердження існування договірних відносин між ТОВ «Партнер Фінанс» та відповідачем, позивачем по справі було надано Договір Позики № 106/55716791 від 10.02.2020. Договір підписаний відповідачем ОСОБА_1 власноручним підписом.
Таким чином, стороною позивача доведено, укладення кредитного договору між ТОВ «Партнер Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 . 
З матеріалів справи вбачається, що, підписавши договір позики, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання у грошових коштів саме на умовах, що визначені договором. Ознайомившись з умовами кредитного договору, відповідач мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляв, що свідчить про свідоме визнання ним умов договору.
Відтак, враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, суд вважає, що відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із ТОВ «Партнер Фінанс», або відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору.
Проте, ОСОБА_1 цього не зробив, натомість користувався кредитними коштами отриманими від ТОВ «Партнер Фінанс».
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
В свою чергу ч.1 ст. 1078 ЦК України, закріплює положення про предмет договору факторингу, яким може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України).
Згідно зі ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.
При цьому, слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.
Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Також ч.3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Ч.1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідач належно не виконував зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування позикою, доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять та відповідачем не надано.
Таким чином позивач, як новий кредитор отримав право вимоги до боржника ОСОБА_1 , доказів визнання недійсним вказаного вище договору факторингу, як і доказів того, що його дійсність оскаржується у судовому порядку стороною відповідача суду не надано. Також у судовому провадженні не заперечено факту правомірності укладення такого договору.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором позики № 106/55716791 від 10.02.2020 року, проте не виконував взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені договором, кошти в повному обсязі не повернув. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за договором позики у встановлений строк не була погашена (доказів погашення заборгованості суду не надано).

Враховуючи, що розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами, суд приходить до висновку, що доводи позову в частині стягнення суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 000 грн, та по процентах в розмірі – 1 120,00 грн, що разом у сумі становить 5 120,00 грн, є обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення.
Водночас судом установлено, що договір позики №106/55716791 укладений 10.02.2020 між сторонами, строком на 14 днів. Умовами договору передбачено відповідальність позичальника у вигляді пені в розмірі 2 % від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Оскільки строк повернення позики сплив 23.02.2020, прострочення виконання грошового зобов`язання настало з 24.02.2020.
Відповідно до статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Разом з тим суд враховує спеціальні положення законодавства, прийняті у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19. Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), позичальник звільняється від обов`язку сплачувати неустойку (штраф, пеню) за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 карантин на всій території України установлено з 12.03.2020. 
В той же час, згідно з розрахунком заборгованості за договором позики, відповідачу нараховано пеню за період з 24.02.2020 по 09.02.2021 року, тобто у період дії карантину.
Таким чином, нарахування пені після 12.03.2020 суперечить вимогам закону та не підлягає задоволенню. Враховуючи суму позики 4 000,00 грн, розмір пені за один день становить: 4000 грн* 2 % = 80 грн. Отже, обґрунтованим є нарахування пені лише за період з 24.02.2020 по 11.03.2020 включно, тобто за 17 календарних днів. Враховуючи встановлений договором розмір пені 2 % від суми позики 4000,00 грн, розмір пені становить: 80 грн *17 дні = 1360,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 4 000, 00 грн. заборгованості за основним боргом, 1 120 грн. відсотків за користування кредитом, 1360 грн. заборгованість за пенею, а всього 6 480,00 грн.
Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно, до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позивачем, при поданні даної позовної заяви до суду, було сплачено судовий збір у розмірі 2 662, 40 грн, який підтверджено платіжною інструкцією №1490 від 31.03.2026 року.
Відтак, у зв`язку із частковим задоволенням заявлених позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 518,37 грн. (6480 х 100 : 33280 = 19,47%; 2 662,40 х 19,47% : 100% = 518,37)
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,12,76-81,89,141,258,259,263,265,284 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором №106/55716791 від 10.02.2020 року у розмірі 6 480 (шість тисяч чотириста вісімдесят) грн. 
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 518 (п`ятсот вісімнадцять ) грн. 37 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. ст. 358 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений та підписаний 21.08.2026.

Учасники справи: 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: вул. Іллінська, буд. 8, м. Київ. 

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 

Головуючий: В. Г. Черков