^_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/15924/26
Провадження № 2/947/4011/26
РІШЕННЯ
Іменем України
12.08.2026 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі:
- секретаря судового засідання Мамедової Р.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі також – позивач) до ОСОБА_1 (далі також – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 177452369 від 19.03.2021 в розмірі 101 551,05 грн, з яких: 21 995,04 грн за тілом кредиту, 79 556,01 грн за процентами.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі кредитного договору первісним кредитором відповідачу надано кошти (кредит). У подальшому право вимоги за вказаним договором на підставі договорів факторингу по ланцюгу факторів передано позивачу. Оскільки відповідачем не виконано обов`язок з повернення тіла кредиту та процентів за користування ним, товариство звернулося з цим позовом до суду.
У відзиві на позов позивачка зазначила, що будь-яких договірних відносин з позивачем не має. Про передачу права вимоги їй нічого не повідомлялося. Уважає, що пропущені строки позовної давності. 
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що строки позовної давності не пропущені. Договори факторингу укладені відповідно до приписів ЦК України. 
Ухвалою суду від 02.06.2026 розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судові засідання призначалися на 16.07.2026, 12.08.2026. 
У судове засідання представник позивача та відповідачка, належним чином повідомлені, не з`явилися. Про причини неявки не повідомили. 
Відтак,суд уважає за можливе провести судовий розгляд за наявними матеріалами (ч. 1 ст. 223 ЦПК України) без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Судом установлено, що 19.03.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 177452369 в електронній формі шляхом його підпису електронним одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого та додаткових угод до нього позичальнику надано кредит в загальному розмірі 22 000 грн шляхом перерахування на її банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності та платності. Строк надання кредиту – 30 днів (з можливою пролонгацією), розмір денної процентної ставки диференційований – 0,31%, 1,23 %, 1,7 %, 2,3 %. 
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено рамковий договір факторингу № 28/1118-01 зі строком дії до 28.11.2019.
28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020.
31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2021. Договір факторингу викладено у новій редакції.
31.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 27 до договору факторингу № 28/1118-01, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022. 
31.12.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 28/1118-01, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2023.
31.12.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2024.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 151 від 14.09.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 177452369 від 19.03.2021.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до договору вказаного факторингу, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 177452369 від 19.03.2021. 
20.10.2023 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 20/10/23-03, відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги за рядом кредитних договорів. 
Відповідно до реєстру боржників б/н від 20.10.2023 до договору факторингу № 20/10/23-03, ТОВ «ФК «Ейс» отримало право вимоги по відповідача за кредитним договором № 177452369 від 19.03.2021.
Застосовані норми права. Мотиви прийнятого рішення
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він уважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. 
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону). 
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону). 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). 
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). 
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України).
Згідно з приписами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору чи вимог закону.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за цим договором. 
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
З аналізу позицій сторін у цій справі та наданих доказів на їх підтвердження суд доходить висновку, що кредитний договір укладений шляхом його підписання зі сторони первісного кредитора електронним цифровим підписом, а зі сторони відповідача одноразовим ідентифікатором. Після підписання договору на картковий рахунок позивача перераховані обумовлені кредитні кошти. Водночас будь-яких доказів, що картка, на яку здійснювалося перерахування кредитних коштів не належить відповідачу, не надано. Контррозрахунку розміру заборгованості відповідачем також не надано. 
Далі, з аналізу умов кредитного договору № 177452369 від 19.03.2021 випливає, що у вказаному договорі встановлено строк, на який надаються кредитні кошти та за користування якими нараховуються проценти. Також передбачено автоматичну пролонгацію та застосування підвищеної процентної ставки. 
Щодо автоматичної пролонгації суд зазначає, що строк у кредитному договорі є істотною умовою договору. Відповідно пролонгація строку кредитного договору повинна відбуватися за волевиявленням сторін у формі додаткової угоди саме на момент настання такої необхідності, а не у зв`язку з настанням або ненастанням відкладальної умови. Це відповідатиме принципам розумності та справедливості у споживчих відносинах, де споживач є менш захищеною стороною договору. 
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, внаслідок невиконання умов договору у позичальника виникла заборгованість в розмірі 101 551,05 грн, з яких: 21 995,04 грн за тілом кредиту, 79 556,01 грн за процентами.
Тобто із зазначеного розрахунку вбачається, що прострочена заборгованість за нарахованими процентами перевищує тіло кредиту в 3,62 рази.
Відповідно ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору.
Отже, враховуючи викладене, суд частково погоджується з наданим розрахунком, оскільки нарахування процентів, які в 3,62 рази перевищує тіло кредиту є явно несправедливим в сенсі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить таким загальним засадам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
За вказаним кредитним договором позичальницею вже сплачено 20 683 грн. 
Відтак з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за вищевказаним кредитним договором в загальному розмірі 43 990,08 грн, з яких: 21 995,04 грн за тілом кредиту, 21 995,04 грн за процентами. 
Розмір боргу в означеній сумі, нарахований первісним кредитором та скорегований судом, на думку останнього, відповідатиме принципу розумності та справедливості у цивільних правовідносинах, забезпечить баланс інтересів договірних сторін та не буде нести для відповідача надмірного матеріального тягаря. 
Щодо застосування строків позовної давності 
Загальний строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України та становить 3 роки. 
Водночас, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) з 12.03.2020 на всій території України запроваджено карантин. Дія карантинних заходів у подальшому неодноразово продовжувалася відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, від 11.03.2020 № 211, від 22.07.2020 № 641, від 09.12. 2020 № 1236, а загалом безперервно до 30.06.2023. 
Відповідно до Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, до ЦК України внесені зміни, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». 
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, розпочав діяти воєнний стан. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє наразі.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX (зі змінами) до ЦК України внесені зміни, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». 
Відповідно до Закону України від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» виключено. 
Відтак, у період з 02.04.2020 і по 03.09.2025 перебіг строку позовної давності спочатку продовжений, а потім зупинений. З 04.09.2025 вказаний строк відновив свій перебіг. 
Отже трирічний строк позовної давності у цій справі не сплинув. 
Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 43 990,08 грн, що становить 43,32 % від ціни позову, відтак судові витрати, які належить стягнути з відповідача становлять 1 153,30 грн (2 662,40 х 43,32% / 100 %). 
Окрім судового збору, до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Між ТОВ «ФК «Ейс» та Адвокатським бюро «Соломко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 та додаткову угоду від 01.09.2025 до вказаного договору. Обсяг наданих послуг адвокатів та їх вартість відображено у акті приймання-передачі виконаних робіт б/н від 29.12.2025 на загальну суму 7 000 грн. Даних про оплату наданих послуг не надано. 
Аналізуючи подані представником позивача документи про сплату витрат на правничу допомогу в частині обґрунтованості розміру, заявленого до сплати, суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Відтак, позивач повинен підтвердити, що витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Оцінюючи предмет позову у цій справ суд доходить висновку, що наразі існує усталена судова практика щодо стягнення факторами кредиторської заборгованості за договорами споживчого кредиту. Отже предмет позову не вимагає витрачання значної кількості часу для формування позиції позивача, вивчення великої кількості документів та нормативно-правових актів. 
Ураховуючи викладене та беручи до уваги обсяг наданих послуг представником, їх складність, наявність усталеної судової практики зі спірного питання, суд уважає, що стягнення з відповідача суми в розмірі 2 000 грн буде пропорційним обсягу та складності наданих послуг, достатнім для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу та відповідатиме критеріям розумності та справедливості. Водночас, означена сума відшкодування не буде нести надмірний тягар для відповідача у порівнянні із сумою заборгованості за кредитним договором, що підлягає до стягнення. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ № 42986956, адреса: м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005) заборгованість за кредитним договором № 177452369 від 19.03.2021 в розмірі 43 990,08 грн, х яких: 21 995,04 грн за тілом кредиту, 21 995,04 грн за процентами, а також стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 153,30 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.
3. В іншій частині позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя             К. А. Цирфа