Справа № 308/15447/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

25.08.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за її апеляційною скаргою на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 листопада 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ужгородського міськайонного суду Закарпатської області від 07 листопада 2025 року ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять гривень) грн. 60 коп.
Відповідно до постанови суду, 17.10.2025 о 20 год. 00 хв. в м. Ужгород, вул. Капушанська, 42, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Ніссан Патрол, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку лікарем наркологом КНП ЗОНД м. Берегове, що підтверджується висновком лікаря №1052 від 17.10.2025. Подія зафіксована на БК 4/1225/4/0105, чим порушила вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив подані докази та надав неправильну оцінку обставинам справи. Зазначає, що доданий до справи Висновок №1032 від 17.10.2025 про перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння не може бути належним доказом, оскільки до нього не додано копій роздруківки газоаналізатора яким проводилося дослідження, не зазначено його номера, часу тестування, та показники алкоголю в крові ОСОБА_1 . Звертає увагу, що матеріали справи не містять документів, що використовуваний технічний прилад, за допомогою якого оглядалася ОСОБА_1 відповідає вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів, має сертифікат відповідності, свідоцтво про повірку, а також відповідні документи щодо хроматографа. Зазначає, що відсутній акт медичного огляду, на підставі якого зроблено висновок про перебування її у стані алкогольного сп`яніння. Також матеріали справи не містять висновків щодо дослідження біологічного середовища (слюни, крові, сечі). Зазначає, що відеозапис не містить відеозапису проведення огляду в медичному закладі. Також на відео відсутні дані про те, що ОСОБА_1 виявляла ознаки алкогольного сп`яніння, що їй було запропоновано пройти такий огляд на місці за допомогою спеціальних засобів. Вказує, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП їй не роз`яснено право на правову допомогу адвоката, що в силу вимог законодавства є порушенням її права на захист.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її представник - адвокат Печунка В.О. не з`явилися, хоча належним чином були повідомленими про дату, час і місце судового засідання, при цьому, не повідомили суд про поважність причин їх неявки, що згідно вимог ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд без їх участі.
У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 КУпАП одними із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.
Як зазначено в статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Незважаючи на доводи апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , яка реалізувала своє право керувати транспортним засобом, фактично погодилася нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно зі встановленими в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 17.10.2025 о 20 год. 00 хв. в м. Ужгород, вул. Капушанська, 42, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Ніссан Патрол, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку лікарем наркологом КНП ЗОНД м. Берегове, що підтверджується висновком лікаря №1052 від 17.10.2025. Подія зафіксована на БК 4/1225/4/0105, чим порушила вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, така повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
Так, визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на відомості, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №486300 від 17.10.2025, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення, та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту, так і щодо форми; копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №486306 від 17.10.2025, згідно якого ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП; розписку, що підтверджує факт залишення транспортного засобу на зберігання від 17.10.2025; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в ЗОНД від 17.10.2025; письмові пояснення ОСОБА_2 ; відеозапис з боді-камери поліцейського, з якого слідує, що ОСОБА_1 стала учасником дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з наявністю у неї ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 було доправлено працівниками поліції в медичний заклад для проходження огляду на стан сп`яніння. Проведеним оглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП їй не роз`яснено право на правову допомогу адвоката, що в силу вимог законодавства є порушенням її права на захист, апеляційний суд вважає необґрунтованими та звертає увагу, що жодний нормативно-правовий акт не передбачає необхідної присутності адвоката під час проходження водієм огляду на стан сп`яніння, а також обов`язку працівника поліції при огляді водія на стан сп`яніння та при складанні протоколу за результатами огляду забезпечити участь захисника.
Підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, необ`єктивне ставлення до правопорушника з боку працівників поліції, в апеляційного суду немає.
Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності акту медичного огляду, на підставі якого зроблено висновок про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що оскільки згідно п. 19 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я, то відповідно такий не долучено до матеріалів справи.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять висновків щодо дослідження біологічного середовища (слюни, крові, сечі) апеляційний суд зазначає наступне.
Так, згідно з п.п. 12, 13, 14 розділу ІІІ Інструкції №1452/35 предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу. Якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.
Отже, аналіз крові в медичному закладі обов`язково проводиться лише у випадках, коли неможливо взяти зразки біологічних середовищ та якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами та у випадку ДТП із смертельними наслідками.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 не демонструвала жодної з ознак неможливості за станом здоров`я пройти медичний огляд на стан сп`яніння без взяття біологічного матеріалу, вищенаведені її доводи, апеляційний суд не приймає до уваги.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на відсутність роздруківки з газоаналізатору та відеофіксації такого огляду також є безпідставними, оскільки в даному випадку належним доказом перебування її в стані алкогольного сп`яніння є Висновок медичного закладу, складений на підставі даних, встановлених на основі медичного огляду особи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що в даному випадку процедуру огляду на стан сп`яніння було дотримано в повному обсязі.
Отже, докази здобуті працівниками поліції, згідно встановленого законом порядку і перевірені під час розгляду в суді апеляційної інстанції в своїй сукупності, дають належні підстави вважати, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, сумніву у їх достовірності, законності та належності у суду апеляційної інстанції не має.
У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Всі інші доводи, наведені в апеляційній скарзі були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення та є способом її самозахисту.
Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.
Судом першої інстанції були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність її вини у порушенні вимог п.2.9 «а» ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.
З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага