Справа № 561/559/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року           с-ще Зарічне
Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:
судді –       Світличного Р.В.,
за участю секретаря –     Савич Ж.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Зарічне за правилами спрощеного позовного провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
08 травня 2026 року ТОВ «Споживчий центр» через свого представника Андрухова В.М. засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до суду з вказаним з позовом, в якій позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 80962,50 грн.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідно до укладеного електронного кредитного договору № 15.09.2025-100001298 від 15 вересня 2025 року відповідач отримав кредит в сумі 25000,00 грн на банківську картку строком на 181 днів до 14 березня 2026 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,85% в день. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед кредитором, у відповідача утворилась заборгованість в сумі 80962,50 грн, яка складається з 25000,00 грн тіла кредиту, 38462,50 грн процентів, 5000,00 грн комісії (пов`язаної з наданням кредиту), 12500,00 грн нарахованих по ст.625 ЦК України, яку позивач просив стягнути з відповідача.
Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 11 травня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін в судове засідання. Копію ухвали відповідачу було надіслано на адресу його місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином 15 травня 2026 року.
У відзиві на позовну заяву від 22 травня 2026 року, ОСОБА_1 зазначив, що надані позивачем документи містять істотні недоліки та розбіжності, а саме: відсутні належні первинні документи про фактичне зарахування кредитних коштів саме відповідачу; не доведено належність відповідачу платіжної картки з маскою 4441-11XXXXXX-8324; не надано технічні докази укладення електронного договору саме відповідачем; наявна розбіжність у кодах одноразового ідентифікатора E998 та A998; комісія 5 000,00 грн є спірною та не підтверджена як реальна, необхідна й законна плата; нарахування 12 500,00 грн за ст. 625 ЦК України є спірним, неспівмірним і потребує перевірки з урахуванням обмеження відповідальності споживача та принципів розумності, справедливості й пропорційності; встановлена законом межа 50% є лише максимальною межею відповідальності, а не автоматичною підставою для стягнення саме максимальної суми; розрахунок заборгованості є одностороннім документом позивача; витрати на направлення позову у розмірі 120,18 грн не доведені як необхідні та співмірні. А тому просив відмовити в задоволенні позову. Поряд з цим, також просив, що у разі, якщо суд дійде висновку про часткову обґрунтованість позову, просив відмовити у стягненні комісії в розмірі 5000,00 грн, 12500,00 грн процентів за ст.625 ЦК України, 120,18 грн витрат про направлення позову, інших судових витрат , які не будуть підтверджені належними доказами.
26 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача ОСОБА_2 заперечив проти відзиву ОСОБА_1 та вказав, що кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 є укладеним у відповідності до вимог ЗУ «Про електронну комерцію». Позивачем виконано всі істотні умови договору та на зазначений відповідачем картковий рахунок перераховано кредитні кошти в сумі 25000,00 грн. Заборгованість, сума процентів, комісії та інших платежів розраховані у відповідності від умов договору, а тому підлягають стягненню з відповідача. Представник позивача просив задовольнити позов повністю.
28 травня 2026 року відповідач ОСОБА_1 надіслав заперечення на відповідь на відзив та просив відмовити у позові з підстав, зазначених у відзиві.
Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав.
За змістом ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач ОСОБА_1 у своєму відзиві поставив під сумнів факт укладення електронного кредитного договору та отримання коштів, позивачем не доведено, що номер телефону який зазначений у позові та платіжна картка, яка зазначена в договорі належать саме йому. Також зазначив, що розмір відсотків є завищеним, нарахування відсотків у відповідності до ст. 625 ЦК України є протиправним. У відзиві та заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1 просив відмовити у стягненні комісії, процентів за ст. 625 ЦК України та витрат за направлення позову, у разі якщо суд дійде до висновку про обґрунтованість позову. Даним твердженням відповідач фактично спростував свої доводи, що кредитний договір він не укладав, а тому його позицію у справі суд розцінює як спосіб уникнення від зобов`язання за укладеним кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено та у суду сумнівів не виникає, що 03 вересня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_3 шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявки від 15 вересня 2025 року які підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е998 та А998, надісланими смс-повідомленням на належний відповідачу номер телефону НОМЕР_1 , укладено кредитний договір № 15.09.2025-100001298 від 15 вересня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит строком на 181 днів в сумі 25000,00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за процентною ставкою 0,85% в день. Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Підписавши указаний договір ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів у визначений термін (п.6.1. Договору), тобто до 14 березня 2026 року.
З доданої до позову довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04 травня 2026 року № 481-0405 вбачається, що 15 вересня 2025 року о 14:19:59 було успішно перераховано кошти на суму 25000,00 грн, номер карки 4441111130668324, номер транзакції в системі iPay.ua – 864011126. Призначення платежу: видача за договором кредиту №15.09.2025-100001298.
Вказані докази підтверджують факт перерахунку кредитних коштів в розмірі 25000,00 грн на особистий рахунок ОСОБА_1 та спростовують доводи відповідача про не отримання кредиту. 
Враховуючи, що істотні умови кредитного договору позикодавцем виконані, грошові кошти перераховані на картковий рахунок саме відповідача, а тому позичальник повинен повернути кошти відповідно до ст.1054 ЦК України.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З матеріалів справи вбачається неналежне виконання відповідачем узятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту згідно узгодженого сторонами графіка
Відповідно до розрахунку заборгованості договором, станом на день звернення до суду ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем в сумі 80962,50 грн, яка складається з 25000,00 грн тіла кредиту, 38462,50 грн процентів, 5000,00 грн комісії (пов`язаної з наданням кредиту), 12500,00 грн нарахованих по ст.625 ЦК України. 
Вищевказаний розрахунок відповідачем не спростований і власних розрахунків суду не надано.
Суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо протиправного нарахування комісії в розмірі 5000,00 грн, оскільки такий розмір комісії узгоджений між сторонами та не суперечить вимогам чинного законодавства.
Разом з тим, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 12500,00 відсутні, з огляду на таке.
Відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та на сьогоднішній день в Україні діє воєнний стан, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків по ст.625 ЦК України за договором № 15.09.2025-100001298 від 15 вересня 2025 року в сумі 12500,00 грн є незаконними та безпідставними.
У решті вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в сумі 68462,50 грн (25000,00 + 38462,50+5000,00 =68462,50).
Судовий збір слід розподілити за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов майнового характеру задоволений на 84,56% відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 2251,33 грн судового збору (2662,40х84,56%=2251,33).
Суд також відмовляє у стягненні витрат, пов`язаних з надсиланням позовної заяви стороні відповідача у паперовій формі в сумі 120,18 грн, оскільки такі витрати не відносяться до витрат, визначених главою 8 ЦПК України.
На підставі ст. 526, 527, 530, 1050, 1054, 1079 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263 – 265, 273, 274 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 15.09.2025-100001298 від 15 вересня 2025 року в сумі 68462,50 грн (Шістдесят вісім тисяч чотириста шістдесят дві гривні п`ятдесят копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2251,33 грн (Дві тисячі двісті п`ятдесят одну гривню тридцять три копійки) понесених ним судових витрат по сплаті судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити
Копію рішення суду надіслати відповідачу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ЄДРПОУ: 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 . 

Суддя:           Р.В. Світличний