Номер провадження: 33/813/1456/26
Номер справи місцевого суду: 522/5876/26 
Головуючий у першій інстанції Лагода К. О. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.07.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без участі сторін, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Максименко Юлія Петрівна, на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000,00 грн., з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Відповідно до адміністративних матеріалів, 03.04.2026 року, в 00 год. 07 хв., у м. Одеса, по вул. Преображенська, 44, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «NEXIA R3», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, розширені зіниці, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР), за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Приморським районним судом м. Одеси від 24 червня 2026 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.57-63).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 06 липня 2026 року, за допомогою підсистеми (модуля) «Електронний суд», ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Максименко Ю.П., подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.64-69).

21 липня 2026 року, тобто за день до судового засідання, представником ОСОБА_1 – адвокатом Максименко Ю.П., за допомогою підсистеми (модуля) «Електронний суд», подано клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 22 липня 2026 року, об 11 год. 00 хв. в режимі відео конференції (а.с.80-81). 
Постановою Одеського апеляційного суду від 22 липня 2026 року клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Максименко Ю.П. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції було залишено без задоволення, через звернення до суду апеляційної інстанції із вказаним клопотання менше ніж за п`ять днів до судового засідання (а.с.83).

В судове засідання, призначене на 22 липня 2026 року, на 11 год. 00 год. ОСОБА_1 та його представник – адвокат Максименко Ю.П. не з`явилися.
Разом з тим, ОСОБА_1 та його представник – адвокат Максименко Ю.П. були належним чином і завчасно повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.78-звор.; 79-звор.). 
Клопотань про відкладання розгляду справи на адресу суду не надходило, що відповідно не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що згідно ч. 6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Одеський апеляційний суд також врахував те, що ніщо не заважало представнику ОСОБА_1 – адвокату Максименко Ю.П. своєчасно, з дотриманням строків, передбачених ч.4 ст. 336 КПК України, подати до суду апеляційної інстанції клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, враховуючи, що про час і місце розгляду даної справи вона була повідомлена завчасно, а саме: 13.07.2026 р. (а.с.79-звор.).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину зібраними в справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №630588 від 03.04.2026 року (а.с.1);
- направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.5);
- відеозаписом з місця подій (а.с.6) та ін.

Однак, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.
Відповідно положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ст. 251 КУпАП).
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у справі № 216/5226/16-а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17.

Диспозиція статті 130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а також визначає спеціального суб`єкта водія транспортного засобу.

Разом з тим, відеофіксацією не підтверджено наявність ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , безспірну відмову водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. ОСОБА_1 вів себе адекватно, надавав чіткі та послідовні відповіді на поставлені поліцейськими питання, порушень координації руху не виявляв, вів себе спокійно та коректно, між тим неодноразово погоджувався пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.
Так, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського проїхати до лікаря-нарколога з метою огляду на стан сп`яніння одразу погодився (урив. 00:09:08-00:09:25). Після цього, як ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, згодом працівник поліції знову запропонувала ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`янінні та ОСОБА_1 знову одразу погодився, однак працівник поліції повідомила, що їй потрібно закінчити поверхневу перевірку транспортного засобу (урив. 00:14:40-00:14:53).
Лише після того, як інший поліцейський відвід ОСОБА_1 для приватної розмови, та після того як повернувся, повідомив працівника поліції (дослівно) «Все нормально». На питання поліцейської (дослівно) «Он поедет?», відповів (дослівно) «Конечно нет» (урив. 00:16:45-00:16:50). 
Отже, переглядаючи відеозапис з місця події, вбачається, що фактично працівники поліції схиляли ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Аналізуючи докази, наявні в матеріалах справи, в тому числі і наявні відеозаписи, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 діяв умисно, намагаючись уникнути адміністративної відповідальності, оскільки встановлено, що останній не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Проте працівниками поліції це було розцінено як відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Таким чином, матеріали справи не містять спростування доводів ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, що виключає притягнення його до відповідальності за порушення вимог пункту 2.5 ПДР.

Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначено статтею 280 КУпАП, відповідно до положень якої з`ясуванню підлягає, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо.

З урахуванням викладеного, слвід дійти висновку про те, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всіх фактичних обставин справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У своїй сукупності наявні в матеріалах справи докази не підтверджують винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним вимог пункту 2.5 ПДР та, відповідно, у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

У відповідності до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд зауважує, що суд повинен обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартами доведення «поза розумним сумнівом».
Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.
Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).
На підставі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності винуватості суд має тлумачити на користь ОСОБА_1 , позаяк за висновками Верховного Суду недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (постанова від 08.07.2020 року справа № 463/1352/16-а).
За положеннями п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Наведені вище обставини й конституційні приписи свідчать про неодержання співробітниками поліції порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись п.1, ч.1 ст. 247, ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Максименко Юлія Петрівна, задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2026 року скасувати.

Прийняти постанову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду     С.М. Сегеда