ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткова)

06 липня 2026 року
м. Київ
Справа № 593/617/24
Провадження № 61-8596св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» - адвоката Коновала Руслана Олександровича про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью віта груп», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Терра інвест», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Олена Володимирівна, про скасування рішення державного реєстратора та витребування майна з чужого незаконного володіння та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень 
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54205888 від 19 березня 2024 року 16:43:28 та внесене на його підставі до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 72162110 від 20 березня 2024 року про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (далі - ТОВ «ФК «Інвент») на нежитлову будівлю, магазин з офісом, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 418,5 кв. м; витребувати нежитлову будівлю, магазин з офісом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 418,5 кв. м, з незаконного володіння ТОВ «Нью віта груп» на користь ОСОБА_1 
30 січня 2025 року рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області в задоволенні позову відмовлено.
20 травня 2025 року постановою Тернопільського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Деняк В. І. залишено без задоволення. Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2025 року залишено без змін.
У липні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 травня 2025 року, у якій просив судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
21 травня 2026 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 травня 2025 року залишено без змін.
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення
08 червня 2026 року представник ТОВ «ФК «Інвент» - адвокат Коновал Р. О. через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат за надання професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції.
Заяву мотивовано тим, що під час касаційного перегляду справи представник ТОВ «ФК «Інвент» - адвокат Коновал Р. О. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому, окрім іншого, зазначив, що орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які будуть понесені заявником, складає 15 000,00 грн; детальний розрахунок судових витрат та відповідні докази будуть надані суду відповідно до частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.
Постанова Верховного Суду від 21 травня 2026 року отримана заявником в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 04 червня 2026 року, відтак наголошує, що передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденний строк подання відповідних доказів, не пропущено.
Зазначив, що розмір гонорару та вартості послуг адвоката за договором становить 15 000,00 грн, що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги від 01 грудня 2023 року № 01/12/23, копією замовлення № 7 на надання правової допомоги від 15 вересня 2025 року, копією акта про надання послуг від 25 вересня 2025 року № 9.
Заявник додав до заяви про ухвалення додаткового рішення докази направлення 08 червня 2026 року цієї заяви разом із доказами ОСОБА_1 . 
Заперечення на заяву представника ТОВ «ФК «Інвент» - адвоката Коновала Р. О. про відшкодування витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції від позивача не надійшли.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи заяви і надані заявником документи, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вказаної заяви з огляду на таке.
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
Конституцією України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).
Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц).
Представник ТОВ «ФК «Інвент» - адвокат Коновал Р. О. у заяві про ухвалення додаткового рішення просить стягнути з ОСОБА_1 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, на підтвердження понесення яких він надав суду такі докази:
- копію договору про надання правничої допомоги від 01 грудня 2023 року № 01/12/23, укладеного з ТОВ «ФК «Інвент»;
- копію замовлення № 7 на надання правової допомоги від 15 вересня 2025 року на суму, не більше 15 000,00 грн, з урахуванням вартості однієї години роботи - 5 000,00 грн;
- копію акта про надання послуг від 25 вересня 2025 року № 9, у якому зазначено, що адвокатом були виконані такі роботи: ознайомлення з матеріалами касаційної скарги, вивчення, аналіз і підготовка правової позиції (1 год.), підготовка відзиву на касаційну скаргу (2 год.).
Вказана заява разом з додатками була направлений заявником позивачу 08 червня 2026 року, проте останній не скористався правом на подання заяви щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Верховний Суд зауважує, що фактичним результатом наданої адвокатом Коновалом Р. О. правничої допомоги відповідачу є підготовка та подача відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 .
У розумінні умов частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Подібні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.
Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Близькі за змістом висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21.
У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Такі висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23, у якій сторона не подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, доводів щодо неспівмірності витрат не заявляла.
25 березня 2026 року Велика Палата Верховного Суду ухвалою в справі № 372/6826/24 відмовила в прийнятті справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від висновку, викладеного у її ж постанові від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 у зв`язку з недоцільністю.
У постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. 
У додатковій постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі від 18 лютого 2022 року в справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові від 08 вересня 2021 року в справі № 206/6537/19, постановах від 16 лютого 2026 року в справі № 369/7558/21, від 17 березня 2026 року в справі № 570/5054/24 Верховний Суд зазначив, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року в справі № 911/2737/17).
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, якими під час касаційного перегляду було лише підготовка відзиву на касаційну скаргу, що зводиться зі згодою з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, керуючись засадами цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, пропорційності задоволеним позовним вимогам у цій справі, колегія суддів вважає, що на користь ТОВ «ФК «Інвент» підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді касаційної інстанції, в розмірі 7 000,00 грн.
Керуючись статтями 141, 270, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» - адвоката Коновала Руслана Олександровича про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом у суді касаційної інстанції, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції в розмірі 7 000,00 (сім тисяч) гривень.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	О. М. Ситнік   В. М. Ігнатенко    І. М. Фаловська