ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2026 року м.Дніпро Справа № 904/537/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Кощеєва І.М., Чередка А.Є
секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційні скарги заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2026 (суддя Іванова Т.В.)

у справі № 904/537/26
за позовом заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону 
в інтересах держави в особі позивача Військової частини НОМЕР_1 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ" 
про визнання недійсними правочинів та стягнення надмірно сплачених коштів

ВСТАНОВИВ:
Заступник керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі позивача НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України військової частини НОМЕР_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ" про визнання недійсними правочинів та стягнення надмірно сплачених коштів у загальному розмірі 312 896,91 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2026 у справі № 904/537/26 позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсними правочини та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ" на користь Військової частини НОМЕР_1 надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 202 982,42 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням заступником керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2026 у справі № 904/537/26 в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ" на користь НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 312 896,91 грн задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, допустив порушення норм процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні питання про задоволення похідної майнової позовної вимоги суд припустився грубої методологічної та арифметичної помилки, не дослідивши структуру розрахунку ціни позову та взаємозв`язок між актами приймання-передачі газу й наявними у справі платіжними інструкціями, внаслідок чого безпідставно відмовив у стягненні всієї суми надмірно сплачених за спожитий природній газ за безпідставно завищеними додатковими угодами бюджетних коштів у розмірі 312 896,91 грн, вирішивши стягнути з ТОВ «ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ» тільки 202 982,42 грн. Суд першої інстанції у своєму рішенні правильно визначив базову суму за фактично поставлений ТОВ «ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ» і фактично спожитий НОМЕР_2 прикордонним загоном обсяг природного газу (71?346,23 куб.м х 8,10 грн = 577 904,46 грн), але помилково зменшив суму стягнення, спираючись виключно на часткові платіжні доручення, не провівши системної звірки місячних обсягів постачання, нарахувань за договорами та наданих платіжних документів. Це призвело до заниження суми стягнення на 109 914,49 грн замість повної різниці, обґрунтованої актами і рахунками. Таким чином, враховуючи, що в цілому висновок суду про наявність підстав для стягнення коштів з відповідача безпідставно одержаних грошових коштів, підстава набуття яких відпала у зв`язку із визнанням недійсними додаткових угод № №1-20 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DВ887-47-21/6-21 від 12.01.2021, на підставі статей 216, 1212 Цивільного кодексу України є правильним, однак із арифметичним розрахунком, який був використаний судом для визначення суми грошових коштів, які підлягають стягненню, погодитися не можна. Вбачається, що суд першої інстанції ототожнив два абсолютно різних показники: різницю між загальною вартістю поставленого газу за актами (890 801,36 грн) та сумою коштів згідно з долученими до позовної заяви платіжними дорученнями (780 886,87 грн), яка становить 109 914,49 грн. суму фактичної переплати (збитків держави), яка виникла внаслідок незаконного завищення ціни за додатковими угодами, що складається з доданків сум переплати за кожен окремий місяць. Проте Господарський суд Дніпропетровської області при визначенні суми грошових коштів, яка підлягає стягненню з Відповідача на вищезазначене уваги не звернув, не врахував наявний в позовній заяві розрахунок ціни позову та не надав належної оцінки тій обставині, що сума коштів безпідставно набутих ТОВ «ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ» залежить не тільки від фактичного обсягу спожитого НОМЕР_2 прикордонним загоном природнього газу, але й від періоду часу у якому відбувалося таке споживання, а тому оцінювати наявні в матеріалах справи платіжні доручення та акти приймання-передачі природного газу до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DВ887-47-21/6-21 від 12.01.2021, необхідно тільки у їх взаємозв`язку. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що шляхом простого знаходження різниці між сумою коштів, яка на переконання суду була дійсно сплачена НОМЕР_2 прикордонним загоном за спожитий газ за 2021 рік в цілому, тобто 780 886,88 грн, та сумою коштів, які мала б бути сплачена за ціною, встановленої договором, а саме 577 904,46 грн, можна встановити суму коштів, яка була безпідставно набута ТОВ «ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ», без врахування конкретного розрахункового періоду в якому відбувалося споживання природного газу та за який здійснювалася оплата.
Також, не погодившись з вказаним рішенням Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2026 у справі № 904/537/26 в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ" на користь НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 312 896,91 грн задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, допустив порушення норм процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована аналогічними доводами, що й апеляційна скарга прокурора.
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.07.2026 об`єднано апеляційну скаргу Державної організації (установи, закладу) Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2026 у справі №904/537/26 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2026 у справі № 904/537/26.
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
21.07.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
22.07.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог – скасувати, задовольнивши позов в повному обсязі. 
08.09.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому просить відкласти розгляд справи №904/537/26, що призначена на 10.09.2026 о 11:00, на іншу зручну для Суду дату.
Клопотання обґрунтоване тим, що судове засідання призначено на 11:00, 10.09.2026 в приміщенні Центрального апеляційного Господарського суду за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань №415а. Однак, повідомляю суд про те, що представник ТОВ «ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ» не має можливості забезпечити явку в даному судовому засіданні, оскільки братиме участь в судовому засіданні Господарського суду Закарпатської області у справі №907/1476/25 за позовом Керівника Хустської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Іршавської міської ради Закарпатської області до КНП Іршавська міська лікарня Іршавської міської ради Закарпатської області, ТОВ «ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ» про визнання недійсними Додаткових угод №2 від 31.01.2022, №3 від 14.02.2022 до Договору про постачання електричної енергії споживачу №60СВ887 900-21 від 01.01.2022; стягнення грошових коштів в сумі 209 752,26 грн, що призначено на 10.09.2026 р. о 10:15 год.
В судове засідання 10.09.2026 з`явилися прокурор (апелянт) та представник позивача (апелянта). Відповідач, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, уповноваженого представника не направив.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G.B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, за усталеною судовою практикою та позицією ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. 
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Так, апеляційне провадження у даній справі здійснюється на підставі апеляційних скарг прокурора та позивача, в межах їх доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України.
Жодних доповнень протягом визначеного ГПК України процесуального строку не подавалося.
Відповідач, як юридична особа - учасник судового процесу, не був позбавлений права забезпечити участь у судовому засіданні 10.09.2026 будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, в тому числі в режимі відеоконференції.
Аналогічна за змістом позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17.
В свою чергу, варто наголосити на тому, що визначення пріоритету щодо участі в судовому процесі у випадку невизнання судом обов`язкової явки представника не тягне за собою неможливість здійснення розгляду справи, тобто відсутність уповноваженого представника в судовому засіданні не є безумовною підставою для його відкладення.
Натомість обставин неможливості вирішення спору судом не встановлено.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, зважаючи на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника відповідача.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Присутні в судовому засіданні прокурор та представник позивача просили суд свої апеляційні скарги задовольнити, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині (щодо відмови в задоволенні позову) скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг один одного.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, між Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), як споживачем та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ", як постачальником укладено договір постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DВ887-47-21/6-21 від 12.01.2021 (надалі - договір, а.с. 19-38,40, 42, 44, 46, 48-49 т. 1).
Пунктами 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору визначено, що постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2021 році природний газ за кодом ДК 021:2015:09120000-6 “газове паливо” (далі - газ), а споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.
Річний плановий обсяг постачання газу - до 215 000 куб м.
Планові обсяги постачання газу по місяцям, тис. куб. м.:
1 квартал: січень 45000; лютий - 30000; березень - 20000; 2 квартал: квітень - 15000; 4 квартал: жовтень - 20000 ; листопад - 40000; грудень - 45000.
Добові планові обсяги постачання газу визначаються шляхом ділення місячного планового обсягу газу на кількість днів протягом цього місяця.
Пунктами 3.1, 3.3 договору визначено, що розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що ознайомлений з тим, що протягом дії договору ціна на газ може змінюватись, про що сторони укладатимуть відповідні додаткові угоди. 
Ціна газу на момент подання тендерної пропозиції учасником закупівель або ж на час проведення переговорної процедури закупівлі, що відбуваються відповідно до Закону України “Про публічні закупівлі” становить 6,613424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,1365760 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 6,75 грн, крім того ПДВ 1,35 грн, а всього з ПДВ - 8,10 грн. 
У пункті 3.4 договору сторони погодили, зокрема, що у разі виникнення обставин, передбачених пунктом 7 частини 4 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, в тому числі при наявності суттєвої зміни біржових котирувань на ринку природного газу, зміна ціни газу як товару (без урахування вартості послуги замовленої потужності) розраховуватиметься з використанням наведеної у цьому пункті формули. Для розрахунку максимально допустимої зміни вартості газу в процесі погодження його нової ціни, сторони договору використовуватимуть інструмент “Калькулятор вартості газу” доступний на авторизованому електронному майданчику Уповноваженого органу “PROZORRO” за наступним посиланням: https://cep.kse.ua/gaz/.
Відповідно до пунктів 3.6, 3.7 договору місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом ІІ цього договору. 
Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та вартості наданих послуг замовленої потужності і на день його укладення становить 1 741 500,00 грн.
Пунктами 4.1, 4.2, 4.3 договору визначено, що розрахунковий період для оплати за договором становить один газовий місяць. Оплата газу за договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України - гривні в наступному порядку: 
- розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється шляхом внесення 100% оплати споживачем до 10 числа, наступного за звітним місяця.
- у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом 
розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу.
- остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до 10 числа, наступного за звітним місяця
Датою оплати рахунку (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника. 
Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 13.01.2021, але не раніше ніж з дати (газової доби), з якої споживач включений до Реєстру споживачів Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ” в інформаційній платформі Оператора ГТС року до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання (пункт 9.1 договору). 
Відповідно до пункту 9.4 договору усі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються їх печатками (за наявності). 
Судом встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання. 
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання даного договору.

2. Факт укладення між сторонами додаткових угод №1-20 до договору, їх умови та підстави для їх укладення.
З матеріалів справи убачається, що в період дії договору сторонами було укладено низку додаткових угод до нього, а саме:
- Додаткова угода №1 від 18.01.2021 (а.с. 22, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, передбаченими розділом ІІІ “Ціна постачання природного газу”, керуючись пунктами 2 та 7 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період з 14.01.2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.3 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу з 14.01.2021 становить 7,287924 грн, крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності - 0,1365760 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 7,4245 грн. Податок на додану вартість становить 1,4849 грн. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 8,9094 грн”.
- Додаткова угода №2 від 20.01.2021 (а.с. 23, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, передбаченими розділом ІІІ “Ціна постачання природного газу”, керуючись пунктами 2 та 7 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період з 15.01.2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.3 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу з 15.01.2021 становить 8,030349 грн, крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності - 0,1365760 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 8,166925 грн. Податок на додану вартість становить 1,633385 грн. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 9,80031 грн”;
- Додаткова угода №3 від 16.02.2021 (а.с. 24, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, передбаченими розділом ІІІ “Ціна постачання природного газу”, керуючись пунктами 5 та 7 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період з 01.02.2021 по 28.02.2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.3 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу з 01.02.2021 по 28.02.2021 становить 7,463424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності - 0,13657600 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 7,60000000 грн, крім того ПДВ 1,52000000 грн, всього з ПДВ - 9,12000000 грн”. 
- Додаткова угода №4 від 27.05.2021 (а.с. 25, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, передбаченими розділом ІІІ “Ціна постачання природного газу”, керуючись пунктами 5 та 7 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період з 01.05.2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.2 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу з 01.05.2021 становить 8,188424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 8,325 грн, крім того ПДВ 1,665 грн, всього з ПДВ - 9,990 грн”;
- Додаткова угода №5 від 28.05.2021 (а.с. 26, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктами 5 та 7 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період з 03.05.2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.2 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу з 03.05.2021 становить 9,00 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 9,13657600 грн, крім того ПДВ 1,82731520 грн, всього з ПДВ - 10,96389120 грн”;
- Додаткова угода №6 від 23.06.2021 (а.с. 28, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період червень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.2 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у червні 2021 становить 9,903424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 10,04 грн, крім того ПДВ 2,008 грн, всього з ПДВ - 12,048 грн”;
- Додаткова угода №7 від 25.06.2021 (а.с. 29, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період червень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.2 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у червні 2021 становить 10,508332 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 10,644908 грн, крім того ПДВ 2,128991 грн, всього з ПДВ - 12,77389 грн”;
- Додаткова угода №8 від 27.07.2021 (а.с. 105, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період липень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.2 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у липні 2021 становить 11,563424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 11,70 грн, крім того ПДВ 2,34 грн, всього з ПДВ - 14,04 грн”;
- Додаткова угода №9 від 30.07.2021 (а.с. 106, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період липень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.2 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у липні 2021 становить 12,713424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 12,85 грн, крім того ПДВ 2,57 грн, всього з ПДВ - 15,42 грн”;
- Додаткова угода №10 від 31.08.2021 (а.с. 107, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період серпень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.2 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у серпні 2021 становить 13,988424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 14,125 грн, крім того ПДВ 2,825 грн, всього з ПДВ - 16,95 грн”;
- Додаткова угода №11 від 03.09.2021 (а.с. 108, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період серпень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.2 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у серпні 2021 становить 15,388424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 15,525 грн, крім того ПДВ 2,105 грн, всього з ПДВ - 18,63 грн”;
- Додаткова угода №12 від 07.09.2021 (а.с. 109, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період серпень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.2 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у серпні 2021 становить 16,446757 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 16,583333 грн, крім того ПДВ 3,316667 грн, всього з ПДВ - 19,900 грн”;
- Додаткова угода №13 від 06.10.2021 (а.с. 110, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період вересень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.2 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у вересні 2021 становить 18,088424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 18,225 грн, крім того ПДВ 3,645 грн, всього з ПДВ - 21,87 грн”;
- Додаткова угода №14 від 07.10.2021 (а.с. 111, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період вересень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.2 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у вересні 2021 становить 19,888424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 20,025 грн, крім того ПДВ 4,005 грн, всього з ПДВ - 24,03 грн”;
- Додаткова угода №15 від 08.10.2021 (а.с. 112, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період вересень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.2 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у вересні 2021 становить 21,863424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 22,00 грн, крім того ПДВ 4,4 грн, всього з ПДВ - 26,40 грн”;
- Додаткова угода №16 від 11.10.2021 (а.с. 113, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період вересень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.2 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у вересні 2021 становить 24,038424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 24,175 грн, крім того ПДВ 4,835 грн, всього з ПДВ - 29,01 грн”;
- Додаткова угода №17 від 12.10.2021 (а.с. 114, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період вересень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.3 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у вересні 2021 становить 24,75 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 24,886576 грн, крім того ПДВ 4,9773152 грн, всього з ПДВ - 29,8638912 грн”;
- Додаткова угода №18 від 22.10.2021 (а.с. 115, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період жовтень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.3 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у жовтні 2021 становить 27,213424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 27,35 грн, крім того ПДВ 5,47 грн, всього з ПДВ - 32,82 грн”;
- Додаткова угода №19 від 23.10.2021 (а.с. 116, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період жовтень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.3 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у жовтні 2021 становить 29,863424 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 30,00 грн, крім того ПДВ 6,00 грн, всього з ПДВ - 36,00 грн”;
- Додаткова угода №20 від 25.10.2021 (а.с. 117, т. 1), відповідно до якої згідно з умовами договору, керуючись пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” сторони домовились про узгодження ціни на газ за розрахунковий період жовтень 2021; у зв`язку з цим сторони дійшли згоди доповнити пункт 3.3 договору абзацем наступного змісту:
“Ціна газу у жовтні 2021 становить 31,2583324 грн за 1 куб. м., крім того компенсація вартості послуги замовленої потужності становить 0,13657600 грн. Ціна за 1 куб. м. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 31,3949084 грн, крім того ПДВ 6,2789816 грн, всього з ПДВ - 37,67389 грн”;
Пунктом 2 вказаної додаткової угоди сторони дійшли згоди викласти пункти 1.2, 1.3 договору у наступній редакції: 
“п. 1.2 Річний плановий обсяг постачання газу - до 120 689,12 куб.м.
п. 1.3 Планові обсяги постачання газу по місяцям, м. куб.: 1 квартал: січень 21496,14; лютий - 30286,19; березень - 32722,81; 2 квартал: квітень - 13 634,37; травень: 155,58; червень: 195,85; 3 квартал: липень: 69,85; серпень: 135,74; вересень: 125,26; 4 квартал: жовтень - 5000,00; листопад - 16867,33; грудень -”.
На обґрунтування необхідності прийняття споживачем пропозицій про внесення змін до договору щодо збільшення ціни природного газу відповідачем надано довідки, видані Закарпатською торгово-промисловою палатою, про приведену вартість природного газу на європейських хабах до кордону України станом на певні дати, які, за твердженням відповідача, відображають коливання цін, копії яких містять в матеріалах справи (а.с. 22 на звороті, а.с. 23 на звороті, а.с. 25 на звороті, а.с. 26 на звороті-27, а.с. 28 на звороті, а.с. 29 на звороті, а.с. 30 на звороті, а.с. 32 на звороті, а.с. 34 на звороті, а.с. 35 на звороті, а.с. 36 на звороті, а.с. 37 на звороті, а.с. 39, а.с. 41, а.с. 43, а.с. 45, а.с. 47, а.с. 103 на звороті-104, а.с. 105 на звороті, а.с. 106 на звороті, а.с. 107 на звороті, а.с. 108 на звороті, а.с. 109 на звороті, а.с. 110 на звороті, а.с. 111 на звороті, а.с. 112 на звороті, а.с. 113 на звороті, а.с. 114 на звороті, а.с. 115 на звороті, а.с. 116 на звороті, а.с. 117 на звороті, т. 1).
На виконання умов договору відповідачем у протягом 2021 року було поставлено, а Військовою частиною НОМЕР_1 прийнято природний газ за договором в загальному обсязі 71346,23 куб.м. на загальну суму 890 801,36 грн, з урахуванням ПДВ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу до договору, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.118-124, т.1), а саме:
- від 15.02.2021 №ЗЗК81002322 відповідно до якого постачальник передав, а споживач прийняв у січні 2021 природний газ обсягом 19 303,52 куб.м. на загальну суму 189 180,48 грн, з урахуванням ПДВ;
- від 16.03.2021 №ЗЗК81004169 відповідно до якого постачальник передав, а споживач прийняв у лютому 2021 природний газ обсягом 30 286,19 куб.м. на загальну суму 276 210,05 грн, з урахуванням ПДВ;
- від 07.06.2021 №ЗЗК81011256 відповідно до якого постачальник передав, а споживач прийняв у квітні 2021 природний газ обсягом 13 634,37 куб.м. на загальну суму 124 345,45 грн, з урахуванням ПДВ;
- №ЗЗК81016650 відповідно до якого постачальник передав, а споживач прийняв у липні 2021 природний газ обсягом 69,85 куб.м. на загальну суму 1 094,82 грн, з урахуванням ПДВ;
- від 30.09.2021 №ЗЗК81018234 відповідно до якого постачальник передав, а споживач прийняв у серпні 2021 природний газ обсягом 135,74 куб. м. на загальну суму 2 701,22 грн, з урахуванням ПДВ;
- від 18.10.2021 №ЗЗК71020399 відповідно до якого постачальник передав, а споживач прийняв у вересні 2021 природний газ обсягом 125,26 куб.м. на загальну суму 3 740,75 грн, з урахуванням ПДВ;
- від 12.11.2021 №ЗЗК81021970 відповідно до якого постачальник передав, а споживач прийняв у жовтні 2021 природний газ обсягом 7 791,3 куб.м. на загальну суму 293 528,59 грн, з урахуванням ПДВ.
Прокурор зазначає, що загальна сума коштів, перерахована Військовою частиною НОМЕР_1 за поставлений за договором у 2021 році природний газ становить 890 801,36 грн, з урахуванням ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містять в матеріалах справи (а.с. 125-130, т.1), а саме:
-від 16.02.2021 №242 (внутрішній номер 137427783) на суму 17 760,23 грн;
- від 16.02.2021 №243 (внутрішній номер 137425786) на суму 189 180,48 грн;
- від 17.03.2021 №470 (внутрішній номер 141420442) на суму 276 210,05 грн;
- від 15.06.2021 №1177 (внутрішній номер 154790309) на суму 1 705,76 грн;
- від 23.07.2021 №1433 (внутрішній номер 160535502) на суму 2 501,77 грн;
- від 15.11.2021 №2321 (внутрішній номер 179091984) на суму 293 528,59 грн;
Прокурор зазначає, що внаслідок внесення змін до істотних умов договору шляхом укладання, всупереч законодавству, додаткових угод в частині застосування цін за природний газ, які не відповідають договору та тендерній пропозиції, за 2021 рік відповідачем було нараховано за спожитий Військовою частиною НОМЕР_1 природний газ на 312 896,91 грн більше, ніж передбачено умовами договору.
На підставі всього вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що додаткові угоди № 1-20 до договору суперечать наведеним вище нормам Цивільного кодексу України та Закону України “Про публічні закупівлі”, тому підлягають визнанню недійсними. Оскільки зазначені додаткові угоди № 1-20 є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між сторонами мали регулюватися договором, згідно з яким ціна за одиницю природного газу складає 8,10 грн з ПДВ (6,75 грн за 1 куб м. без ПДВ). Таким чином, грошові кошти в сумі 202 982,42 грн (780 886,88 грн - 577 904,46 грн) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу 2, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України. Натомість за висновком суду, правові підстав для стягнення надмірно сплачених коштів у загальному розмірі 312 896,91 грн у суду відсутні, оскільки прокурором не надано доказів здійснення Військовою частиною НОМЕР_1 сплати за поставлений природний газ саме у розмірі 890 801,36 грн, як стверджує прокурор.
Водночас щодо заперечень відповідача в частині наявності підстав для звернення прокурора з позовом до суду, Господарський суд зазначив, що НОМЕР_2 прикордонний загін є органом державної влади, на який покладено обов`язки щодо охорони державного кордону, а також укладення необхідних для виконання визначених законодавством завдань договорів відповідно до чинного законодавства України, тобто уповноваженим органом на захист інтересів держави у цьому спорі, у зв`язку з чим має набути статусу позивачів після відкриття провадження у справі. Закарпатською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах поінформовано листом №30.52/02-5765ВИХ-24 від 23.09.2024 (а.с.69, т.1) НОМЕР_2 прикордонний загін, про виявлені порушення вимог законодавства у сфері проведення публічних закупівель. Однак вказаний орган державної влади до суду з відповідним позовом спрямованим на поновлення порушених інтересів держави самостійно не звернулись. Так, зокрема, НОМЕР_2 прикордонний загін листом №06.1.3/11789-24-Вих від 30.09.2024 (а.с. 72, т.1) повідомив Закарпатську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону, що всі додаткові угоди, укладені протягом 2021 року щодо збільшення вартості газу, укладалися згідно з чинним законодавством. З огляду на вказане під час листування, яке здійснювалося Закарпатською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону на підставі статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурором встановлено порушення інтересів держави та невжиття згаданим компетентним органом заходів, спрямованих на захист цих інтересів, що стало підставою для представництва прокурором інтересів держави в спірних правовідносинах. В порядку частини 4 статті 23 Закону України “Про прокуратури” прокуратурою було повідомлено позивача про наявність підстав для представництва інтересів держави в суді (а.с. 73, т.1). Враховуючи викладене, суд відхилив аргументи відповідача щодо відсутності у прокуратури повноважень для представництва в суді у справі, що розглядається.
Однак поза увагою суду залишились наступні обставини. 
10.02.2026 до Господарського суду Дніпропетровської області за допомогою системи "Електронний суд" надійшла позовна заява заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі позивача НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України військової частини НОМЕР_1 (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ" (далі - відповідач) про визнання недійсними правочинів та стягнення надмірно сплачених коштів у загальному розмірі 312 896,91 грн, відповідно до якої прокурор просить суд:
- прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;
- справу розглянути за правилами загального позовного провадження;
- визнати недійсною Додаткову угоду №1 від 18.01.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №2 від 20.01.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №3 від 16.02.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №4 від 27.05.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №5 від 28.05.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №6 від 23.06.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №7 від 25.06.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №8 від 27.07.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №9 від 30.07.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №10 від 31.08.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №11 від 03.09.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №12 від 07.09.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №13 від 06.10.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №14 від 07.10.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №15 від 08.10.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №16 від 11.10.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №17 від 12.10.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №18 від 22.10.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №19 від 23.10.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- визнати недійсною Додаткову угоду №20 від 25.10.2021 до Договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DB887-47-21 (6/21) від 12.01.2021;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ" на користь НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 312 896,91 грн;
- судові витрати стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ" на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону. 
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що на момент укладення договору постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим №41DВ887-47-21/6-21 від 12.01.2021 сторонами були узгоджені всі істотні умови, зокрема, предмет, ціна та строк виконання зобов`язань за даним договором відповідно до вимог частини 3 статті 180 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору) та Закону України “Про публічні закупівлі”. Загальна ціна договору була визначена у пункті 3.7 та становила 1 741 500,00 грн. Разом із цим, протягом 2021 року між відповідачем та позивачем укладено низку додаткових угод до договору, відповідно до яких сторонами внесені зміни до істотних умов договору, а саме: збільшено ціну за одиницю товару, тобто вартість газу із розрахунку за 1 куб.м. 
Проте, протягом 2021 року внаслідок неодноразового укладення між відповідачем та позивачем додаткових угод до договору вартість природного газу, що поставлявся за договором, у порівнянні з базовою ціною закупівлі визначеною за результатами проведення процедури відкритих торгів, фактично зросла на понад 365%.
Прокурор зазначає, що вказані обставини є порушенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” та звертає увагу, що крім того, обов`язковою умовою для застосування підстав для зміни істотних умов договору про закупівлю, визначених пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” при збільшенні ціни за одиницю товару є належне підтвердження (наявність) факту коливання ціни такого товару на ринку. Тоді як підставами для укладення спірних додаткових угод №№1-20 до договору стали цінові довідки, видані Закарпатською торгово-промисловою палатою про приведену вартість природного газу на європейських хабах до кордону України станом на певні дати, які, однак, не відповідають ні даті укладення самого договору, ні даті підписання сторонами відповідних додаткових угод.
Отже, на думку прокурора, вищезазначені додаткові угоди до договору, які передбачають збільшення ціни закупівлі природного газу, що визначена договором, укладені всупереч пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” (в редакції чинній на момент їх укладення) та підлягають визнанню недійсними. 
За твердженням прокурора, різниця між сумою коштів, які фактично сплачено позивачем за природний газ за ціною, визначеною спірними додатковими угодами, та сумою за товар, за ціною, визначеною умовами договору (без урахування додаткових угод), становить 312 896,91 грн (890 801,36 грн – 577 904,45 грн). Отже, грошові кошти в сумі 312 896,91 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
При підготовці справи до розгляду апеляційний суд з`ясував, що на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду була передана справа № 910/6530/24 за позовом керівника Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_6 та Військової частини до Товариства з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_13 " про визнання недійсними договорів про закупівлю товарів за кошти Державного бюджету України в частині включення до ціни вказаних правочинів суми ПДВ та стягнення 790 410,45 грн, з яких: 701 595,77 грн безпідставно сплачена Військовою частиною сума ПДВ за договорами, 58 199,81 грн інфляційні втрати та 30 614,87 грн 3 % річних. Предметом касаційного оскарження у справі № 910/6530/24 є рішення суду першої інстанції, залишене без змін постановою апеляційного господарського суду, про залишення позову прокурора в інтересах держави в особі Військової частини без розгляду та відмову в задоволенні позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_6 .
У справі № 910/6530/24 на розгляді об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі ІНФОРМАЦІЯ_14, зокрема, питання щодо можливості / неможливості звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі військової частини.
17.07.2026 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалила постанову, в якій підтвердила висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09.07.2025 у справі № 910/4017/24 щодо неможливості звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі військової частини.
Так, у наведеній постанові у справі № 910/6530/24 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду констатувала, що:
"8.5. Об`єднана палата зауважує, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави" [...]
8.7. Крім того, Конституційний Суд України в пунктах 4.1, 4.2 свого рішення від 03.12.2025 у справі № 3-28/2024 (59/24) зазначив, що представництвом інтересів держави в суді, що його здійснює прокурор відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, є правовідносини, у яких прокурор, реалізуючи визначену цим пунктом функцію прокуратури, вчиняє в суді відповідні процесуальні дії у разі, якщо цього вимагає захист інтересів держави. Визначальним за пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України для представництва прокуратурою інтересів держави в суді є те, що ці інтереси мають узгоджуватись із принципами, закріпленими в Конституції України, включно з тими, які встановлюють спосіб та межі втручання держави у зміст та обсяг конституційних прав і свобод людини і громадянина. Це випливає із засад конституційного ладу України, зокрема зі статей 1, 8, 19 Конституції України в їх посутньому зв`язку з пунктом 3 частини першої її статті 131-1. Неодмінною умовою для реалізації прокуратурою цієї функції є потреба в захисті інтересів держави. Конституційний Суд України наголосив, що пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України уповноважує прокуратуру на здійснення представництва інтересів держави в суді тільки у виключних випадках та в порядку, що визначені законом, а не на здійснення такого представництва у випадках, визначених органами прокуратури.
8.8. У пункті 7.1 зазначеного рішення Конституційний Суд України також роз`яснив, що визначити законами України вичерпний перелік інтересів держави, які потребують захисту прокурорів у межах функції прокуратури, установленої пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, практично неможливо. Інакше виник би ризик того, що окремі інтереси держави, які об`єктивно потребують утручання прокурора, залишаться незахищеними через відсутність їх у такому переліку. Водночас Закон покладає на прокурора обов`язок під час звернення до суду в таких інтересах самостійно визначати та обґрунтовувати підстави для представництва (абзац другий частини третьої, абзац перший частини четвертої статті 23). Умовою такого представництва визначено порушення або загрозу порушення інтересів держави, що зумовлює обов`язок прокурора також указувати в позовній заяві, у чому саме вони полягають. Крім того, Закон передбачає, що прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді лише після підтвердження судом підстав для цього (абзац другий частини четвертої статті 23). Тобто контроль за тим, чи діє прокурор в інтересах держави, що порушені чи загрожені, звертаючись до суду з відповідним позовом, покладено на суд.
8.9. Об`єднана палата зазначає, що випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді встановлені у Законі України "Про прокуратуру", частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини [...]
8.34. З аналізу пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ) слідує, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
8.35. Із системного аналізу положень статей 1, 3 Закону України "Про Збройні Сили України", статті 1 Закону України "Про оборону України" та пункту 7 частини першої статті 4 КАСУ вбачається, що до суб`єктів владних повноважень належать, зокрема, органи військового управління та їх посадові особи під час здійснення публічно-владних управлінських функцій. Військові частини відповідно до законодавства входять до організаційної структури Збройних Сил України та є складовими військового формування, на яке покладено виконання завдань у сфері оборони держави.
8.36. За визначенням, яке міститься у статті 1 Закону України "Про оборону України" органи військового управління - ІНФОРМАЦІЯ_6 , інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Військові частини відповідно до законодавства входять до організаційної структури Збройних Сил України та є складовими військового формування, на яке покладено виконання завдань у сфері оборони держави.
8.37. ІНФОРМАЦІЯ_6 як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань, зокрема, виступає, відповідно до визначених ІНФОРМАЦІЯ_15 потреб, вимог та пріоритетів, державним замовником при здійсненні оборонних закупівель, а також на поставку матеріальних цінностей до мобілізаційного резерву Збройних Сил України (частина перша, абзац восьмий частини другої статті 10 Закону України "Про оборону України") [...]
8.43. Об`єднана палата зазначає, що дійсно відповідно до статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом [...]
8.46. Об`єднана палата виходить із того, що буквальне тлумачення положень Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" не дає підстав для безумовного застосування поняття "суб`єкт господарської діяльності", яке застосовується до військових частин у наведених вище випадках, до спірних правовідносин, заснованих на здійсненні оборонних закупівель, у яких військова частина виступила державним замовником та розпорядником бюджетних коштів у розумінні бюджетного законодавства [...]
8.48. Водночас, як зазначено вище, військова частина не належить до органів військового управління та не має статусу суб`єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАСУ.
8.49. Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є ІНФОРМАЦІЯ_6, яке є головним розпорядником бюджетних коштів для військових частин, забезпечує відповідно до законодавства виконання функцій уповноваженого органу з державного гарантування якості, головного органу у сфері здійснення оборонних закупівель та державного замовника у сфері оборони; з метою організації своєї діяльності забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів і матеріальних ресурсів, в тому числі тих, що передбачені для реалізації проектів, виконання програм, зокрема міжнародних; здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за їх використанням та усунення недоліків і порушень, виявлених органами державного фінансового контролю та правоохоронними органами [...]
8.51. Об`єднана палата, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025, погоджується, що за умов воєнного стану питання забезпечення функцій з обороноздатності країни під час здійснення оборонних закупівель можуть мати виняткове значення, зумовлюючи підстави для представництва прокурором ІНФОРМАЦІЯ_6 у спірних правовідносинах, і прокурор має їх обґрунтовувати.
8.52. Щодо ВЧ НОМЕР_2, то Прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі ВЧ НОМЕР_2 зазначив, що ВЧ НОМЕР_2 є стороною спірних договорів, і саме з цим пов`язаний її статус суб`єкта владних повноважень. Однак доводи прокурора спростовуються наведеним вище законодавством, яке не передбачає здійснення військовою частиною функцій органу владних повноважень як сторони зобов`язальних правовідносин, такі функції здійснюються ІНФОРМАЦІЯ_6 при організації своєї діяльності у сфері закупівель, у тому числі, й при укладенні договорів військовими частинами, як розпорядниками державного бюджету третього рівня.
8.53. З наведених вище мотивів, об`єднана палата не вбачає підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 09.07.2025 у справі № 910/4017/24 про те, що військова частина Збройних сил України не є органом державної влади чи місцевого самоврядування і не є суб`єктом владних повноважень, а є суб`єктом господарської діяльності.
8.54. Тож суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на законі висновку про залишення без розгляду позову, який поданий прокурором в інтересах військової частини".
Водночас у справі, що переглядається № 904/537/26, суд першої інстанції необґрунтовано відхилив заперечення відповідача щодо непідтвердження дотримання прокурором передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядку для звернення до суду з відповідним позовом в інтересах держави в особі Військової частини.
Суд встановив, що Державна прикордонна служба України в силу статті 6 Закону України “Про Державну прикордонну службу України” є правоохоронним органом спеціального призначення. Відповідно до статті 1 Закону України “Про Державну прикордонну службу України” на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні. Основними функціями Державної прикордонної служби України є в тому числі охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму (стаття 2 Закону України “Про Державну прикордонну службу України”). За висновком суду, НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) є органом державної влади, на який покладено обов`язки щодо охорони державного кордону, а також укладення необхідних для виконання визначених законодавством завдань договорів відповідно до чинного законодавства України, тобто уповноваженим органом на захист інтересів держави у цьому спорі. На звернення прокурора, НОМЕР_2 прикордонний загін листом №06.1.3/11789-24-Вих від 30.09.2024 (а.с. 72, т. 1) повідомив Закарпатську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону, що всі додаткові угоди, укладені протягом 2021 року щодо збільшення вартості газу, укладалися згідно з чинним законодавством, тобто усунувся від вжиття заходів, спрямованих на захист порушених інтересів держави.
Аналізуючи наведене, колегія суддів виходить з того, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 викладено наступний правовий висновок:
«Згідно з абзацами 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Абзац 3 частини 3 цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.
Беручи до уваги викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи».
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на положення частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі України "Про прокуратуру" інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.
Крім того, на сьогоднішній день сформувалася стала судова практика з питань наявності/відсутності підстав звернення прокурора з позовами до суду (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).
Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (див. постанову Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 910/12705/18).
Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах
Згідно з ч. 5 ст. 162 ГПК України, у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.
Варто зазначити, що вимогами абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю медіа, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 відступила від правового висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», визначивши, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону, має застосовуватися з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи. 
При цьому в подальшому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 не знайшла підстав для відступу чи уточнення висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20.
Позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ в частині таких вимог.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.
Апеляційний суд звертає увагу, що саме наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але, на відміну від органів державної влади, не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади. Водночас, державні організації (установи, заклади), на відміну від державного органу, не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та є частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому така організація має власний кошторис. 
Так, позов у цій справі прокурор подав в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 , яка відповідно до інформації з ЄДР має статус державної організації (установи, закладу).
Проте наявне фактичне звернення прокурора в інтересах військової частини не відповідає викладеному в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3337/16-ц, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 та Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 917/269/21, від 16.08.2022 у cправі № 905/820/21 висновку про те, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", має застосовуватися з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи. 
Адже за змістом положень ст. 170 ЦК України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні, комунальні підприємства чи підприємства об`єднань громадян, які не мають статусу суб`єкта владних повноважень (пункти 39, 40 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.03.2024 у справі № 904/192/22). 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, пункті 26 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц). 
Також Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. пункт 27 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).
У даному випадку прокурор фактично звернувся до суду не в інтересах держави, а в інтересах суб`єкта господарювання, яким виступає військова частина у спірних правовідносинах, тобто поза відносинами представництва.
З урахуванням наведеної правової позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.07.2026 у справі № 910/6530/24, за змістом якої об`єднана палата не знайшла підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 09.07.2025 у справі № 910/4017/24 про те, що військова частина Збройних сил України не є органом державної влади чи місцевого самоврядування і не є суб`єктом владних повноважень, а є суб`єктом господарської діяльності, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов передчасного висновку щодо правомірності звернення прокурора з цим позовом в інтересах держави в особі Військової частини, залишивши поза увагою обставини відсутності таких підстав. 
Подібні висновки також наведені в постанові Верховного Суду від 30.07.2026 у справі № 911/91/25, від 06.08.2026 у справі № 904/5724/24, від 25.08.2026 у справі №904/4311/23.
З огляду на це, суд першої інстанції повинен був залишити без розгляду позов поданий прокурором в інтересах Військової частини, оскільки у спірних правовідносинах Військова частина діяла як господарюючий суб`єкт, а не як суб`єкт владних повноважень, а тому звернення із позовом в інтересах Військової частини є неправомірним і виходить за межі повноважень прокурорського представництва.
Пунктом 2 частини першої статті 226 ГПК України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
Разом з тим у разі якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21; Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 925/226/18, від 20 08.2020 у справі 910/12705/18).
Відтак колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, при недотриманні основних засад господарського судочинства, таких як диспозитивність та змагальність сторін, у зв`язку з чим не відповідає вимогам статті 236 ГПК України та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.
З урахуванням встановлених обставин справи та висновків Верховного Суду, зроблених стосовно представництва прокурором військових частин, апеляційний суд дійшов висновку про неправомірність звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Військової частини у цій справі, що є підставою для скасування рішення господарського суду та залишення без розгляду позову прокурора в інтересах держави в особі Військової частини.
При цьому слід зважати на те, що обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 ГПК недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті (зазначений правовий висновок міститься, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021, постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 920/284/18, від 03.04.2019 у справі № 909/63/18, від 17.04.2019 у справі № 916/641/18, від 31.07.2019 у справі № 916/2914/18, від 06.08.2019 у справі №912/2529/18, від 15.12.2020 у справі № 904/82/19, від 27.07.2021 у справі № 909/835/18).
Адже залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи.
Отже, за умови наявності підстав для залишення позову прокурора без розгляду, суд не має правових підстав для надання оцінки обґрунтованості позовних вимог прокурора, розгляду та вирішення спору по суті, а зобов`язаний обмежитись виключно мотивами прийняття рішення на підставі статті 226 ГПК України, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постанові від 03.07.2024 у справі № 908/1866/16.
Як вже було зазначено, оскільки Військова частина НОМЕР_1 не є суб`єктом владних повноважень та органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, то звернення прокурора до суду у цій справі в інтересах держави в особі позивача є безпідставним, а тому позовну заяву подану в інтересах вказаної установи в цій частині належить залишити без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України. 
За таких умов, доводи скаржників, якими обґрунтовуються апеляційні скарги, колегією суддів не досліджуються.
В силу приписів ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції (див., mutatismutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12.07.1988, серія A № 140, с. 29, п. 46).
З п. 48 рішення ЄСПЛ у справі "Мала проти України" від 03.07.2014, остаточне 17.11.2014, слідує, що: "…принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником" (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18.07.2006 та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21.04.2011).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.
Зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2026 у справі № 904/537/26 належить залишити без задоволення, натомість рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2026 скасувати як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права.
Одночасно позов керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі позивача Військової частини НОМЕР_1 слід залишити без розгляду.
За приписами ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В той же час, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 ГПК України).
Як передбачено п. 4 ч. 1 та ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. 
Враховуючи, що клопотання про повернення судового збору на час винесення постанови у справі прокурором не було заявлено, питання щодо повернення сплаченого судового збору внаслідок залишення позовної заяви без розгляду апеляційним судом не вирішується.
Понесені ж судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг у відповідності до ст. 129 ГПК України залишаються за скаржниками.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 226, ст. 269, п. 4 ч. 1 ст. 275, ч. 1 ст. 278 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2026 у справі № 904/537/26 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2026 у справі №904/537/26 скасувати. 
Позов заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі позивача Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ" про визнання недійсними правочинів та стягнення надмірно сплачених коштів у загальному розмірі 312896,91 грн залишити без розгляду.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано 15.09.2026

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя А.Є. Чередко