ЄУН 193/436/26
Провадження 1-кп/193/83/26

В И Р О К
іменем України 

13 серпня 2026 року сел.Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого судді      ОСОБА_1 ,
за участі: секретарів судового засідання   ОСОБА_2 ,            ОСОБА_3 ,
прокурорів       ОСОБА_4 ,             ОСОБА_5 ,
захисника       ОСОБА_6 ,
обвинуваченого      ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026041580000013 від 16.01.2026, відносно 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Адамівка Криничанського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого різнорабочим, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08.09.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробовування 2 роки, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 382 КК України,

В С Т А Н О В И В:
1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Відповідно до постанови серії ЕНА №3738359 від 27.12.2024, яка набрала законної сили ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності, за ч.2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 3400 гривень. Крім того, відповідно до постанови Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року, справа ЄУН 193/582/25 провадження № 3/193/263/251, яка набрала законної сили 17.06.2025, будучи визнаним винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.5 ст. 126, ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 40 800 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років, всупереч ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», будучи зобов`язаним вказаною постановою суду утриматися від керування транспортними засобами протягом визначеного судом строку, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, а також те, що судове рішення (постанова), набрало законної сили та є обов`язковим до виконання всіма фізичними особами на всій території України, незважаючи на позбавленням судом права керування транспортними засобами, 15.01.2026 о 14:27 годині, по вул. Каштанова в с-ще. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області, керував транспортним засобом трактором колісним МТЗ-82.1.26 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , буксирував напівпричіп Бочка 3М3 3 державним номерним знаком НОМЕР_2 , був зупинений працівниками СРП ВП №9 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області за порушення Правил дорожнього руху. Відповідно до чого було складено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6515858 за ч. 2 ст. 122 КУпАП від 15.01.2026 та протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №567371 від 15.01.2026. Приймаючи вищевказану постанову у справах про адміністративні правопорушення, встановили суб`єкта адміністративного правопорушення, на якого наклали адміністративні стягнення, та зобов`язали його вчинити дії та утриматися від певних дій, як міру необхідної поведінки для виконання рішення суду. Тобто, в даному випадку, ОСОБА_7 є суб`єктом, який зобов`язаний виконати рішення суду з метою відбування адміністративного стягнення. Виконання рішення забезпечуватися державою в особі органів державної виконавчої служби, які уповноваженні на вчинення дій щодо стягнення штрафу, та в особі працівників поліції, які уповноважені вилучати, тимчасового утримувати посвідчення водія, що посвідчує право на керування транспортним засобом, тощо. У зв`язку із цим, працівники поліції не е суб`єктами, які зобов`язані виконати постанову суду, а лише уповноважені законом забезпечити виконання рішення суду. Окрім цього, працівниками, на виконання вищевказаної постанови суду внесено відомості про позбавлення права керування ОСОБА_7 до інформаційної підсистеми «Адміністративна практика» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» автоматизованого обліку адміністративних правопорушень. Таким чином, не зважаючи на те, що постанова Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року, яка набрала законної сили 17.06.2026 року, ОСОБА_7 , маючи реальну можливість виконувати рішення суду в частині утримання від керування транспортними засобами, будучи належним чином повідомленим про наявність постанови суду, яка набрала законної сили, 15.01.2026 0 14:27 годині, по вул. Каштанова в с-ще. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області, керував транспортним засобом трактором колісним МT3.-82.1.26 з державним номерним знаком НОМЕР_3 , буксирував напівпричіп Бочка 3М3 з державним номерним знаком НОМЕР_4 , був зупинений працівниками СРПП ВП №9 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області за порушення Правил дорожнього руху. Відповідно до чого було складено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6515858 за ч.2 ст. 122 КУпАП від 15.01.2026 та протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №567371 від 15.01.2026 за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Систематичність порушень вказаною особою Правил дорожнього руху свідчить про ухилення від виконання судового рішення, що є однією з форм його невиконання, як підстави для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України. 
Таким чином, ОСОБА_7 , в період часу з 05.06.2025 року по 15.01.2026 року будучи належним чином повідомленим про наявність обов`язку утриматися від керування транспортними засобами на підставі судового рішення, умисно не виконав постанову суду, яка набрала законної сили, продовжив керування транспортним засобом. 
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України — умисне невиконання постанови суду, яка набрала законної сили. 
25.03.2026 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов вищевказаний обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 382 КК України.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 25.03.2026, матеріали передано судді ОСОБА_1 для розгляду.
Ухвалою судді від 25.03.2026 по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2026 по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07.05.2026 року задоволено клопотання обвинуваченого , призначено захисника з безоплатної правничої допомоги для здійснення захисту обвинуваченого.
2. Позиція сторони обвинувачення.
Прокурор підтримав обвинувачення в повному обсязі за ч. 1 ст. 382 КК України, вважаючи всіма поданими доказами винуватість ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення доведеною.
3. Позиція сторони захисту.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. Вказав, що обставини викладені у обвинувальному акті відповідають дійсності. Також пояснив, що вважав, у зв`язку із юридичною необізнаністю, що постанова, якою його позбавлено права керування автомобілем не відноситься до заборони керування трактором, за що складений другий протокол та винесено постанову. Пояснив, що проживає з племінником. Також пояснив, що з десяти років є сиротою та виховувався в прийомній родині. Керував трактором, виконуючи завдання роботодавця, іншої роботи не має, будь-які доходи відсутні, власним житлом не забезпечений, житло винаймає. Просить суд суворо не карати, прохав врахувати його молодий вік, життєві обставини, пояснив, що має можливість сплатити штраф, оскільки має дохід, працює.
Захисник адвокат ОСОБА_6 підтримав обвинуваченого, вважав, що обвинуваченому може бути призначене покарання у вигляді штрафу у мінімальному розмірі.
4. Вирішення питання щодо проведення судового розгляду кримінального провадження у відповідності до приписів ч. 3 ст. 349 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.
Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
5. Статті (частини статті) КК України, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (частини 1 та 3 ст. 337 КПК України).
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 382 КК України - умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
6. Мотиви призначення покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, до яких суд відносить щире каяття; обставина, що обтяжує покарання – рецидив злочину, дані щодо особи обвинуваченого, який є молодою людиною, має позитивну характеристику з місця проживання, особливості зростання та виховання (є сиротою), а також те, що він має постійне місце роботи, а також обставини скоєння повторного адміністративного правопорушення, а тому вважає за доцільне призначити йому покарання у межах санкції статті обвинувачення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, оскільки саме таке покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та положеннями ст. 50 КК України, якою визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Крім того, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_7 засуджений вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08.09.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробовування 2 роки.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, за яке ОСОБА_7 на даний час притягається до кримінальної відповідальності, вчинене після ухвалення вироку Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08.09.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробовування 2 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років. При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.
При цьому частиною 3 статті 72 КК України визначено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Згідно роз`яснень наданих у п. 26 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», маючи на увазі, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати зокрема, частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково.
Таким чином, суд призначає остаточне покарання за сукупністю вироків, яке складається з поєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком і покарання за новим вироком, та ухвалює рішення про самостійне виконання покарань, що не підлягають складанню одне з одним.
За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом повного складання призначених покарань за цим вироком та вироком від 08.09.2025 року, із врахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2025 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном на 2 роки із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та покарання за даним вироком у виді штрафу, слід виконувати самостійно.
Речові докази відсутні.
Судові витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_8 не застосовано.
Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутого покарання, призначеного за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2025 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном на 2 роки, остаточно до відбування призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та покарання у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.
На підставі ч.3 ст.72 КК України вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався. 
Матеріали кримінального провадження №12026041580000013 від 16.01.2026, (на 120 арк) залишити при матеріалах судової справи № 193/436/26 (провадження №1-кп/193/83/26)
На вирок суду учасниками кримінального провадження протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, а саме: вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя       ОСОБА_1