П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/9414/26	
Головуючий в 1 інстанції: Білостецький О.В..
Дата і місце ухвалення: 29 травня 2026 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року у справі №420/9414/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:
– визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у непроведенні перерахунку пенсії на підставі частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,14 з 01.03.2022 року, 1,197 з 01.03.2023 року, 1,0796 з 01.03.2024 року, 1,115 з 01.03.2025 року та 1,121 з 01.03.2026 року відповідно до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії за віком ОСОБА_1 ;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2022 року перерахунок та виплату пенсії на підставі частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,14 з 01.03.2022 року, 1,14 та 1,197 з 01.03.2023 року, 1,14, 1,19 та 1,0796 з 01.03.2024 року, 1,14, 1,19, 1,0796 та 1,115 з 01.03.2025 року та 1,14, 1,19, 1,0796, 1,115 та 1,121 з 01.03.2026 року відповідно до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії за віком ОСОБА_1 у сумі 9 118,81 грн., з урахуванням раніше виплачених сум;
– звернути рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовано посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи по суті.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність бездіяльності відповідача, неправильно застосував положення частини другої статті 42 Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не врахував вимоги підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють порядок проведення індексації пенсій.
Зокрема, апелянт вказує, що індексація пенсії здійснюється шляхом застосування коефіцієнтів збільшення до показника середньої заробітної плати, визначеного станом на 01 жовтня 2017 року, з урахуванням його подальшого збільшення, а не до показника середньої заробітної плати, який застосовувався при призначенні пенсії позивача.
Крім того, апелянт зазначає, що перерахунок пенсії позивача у 2024 та 2025 роках було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства із застосуванням передбачених постановами Кабінету Міністрів України коефіцієнтів та встановленням відповідних доплат, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
У зв`язку з викладеним апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти її задоволення та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 04.11.2021 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що для обчислення пенсії позивача було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (за 2018– 2020 роки), який визначено в розмірі 9 118,81 грн.
Разом з тим, позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про проведення індексації її пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії (за 2018– 2020 роки), на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115 та 1,121.
Листом від 31.12.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило у здійсненні перерахунку пенсії позивача.
Не погоджуючись із зазначеною відмовою пенсійного органу, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, здійснюючи перерахунок пенсії позивача відповідно до частини другої статті 42 Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не застосував коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні до показника середньої заробітної плати (доходу), який був врахований при призначенні пенсії позивача.
Натомість відповідач здійснив перерахунок пенсії шляхом встановлення відповідних доплат без послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), який застосовувався при обчисленні пенсії, що, на переконання суду першої інстанції, не відповідає механізму індексації пенсій, визначеному частиною другою статті 42 Закону України №1058-IV та Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача та наявність правових підстав для зобов`язання останнього здійснити перерахунок пенсії позивача із застосуванням передбачених законодавством коефіцієнтів збільшення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, порядок призначення, перерахунку та виплати пенсій визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці правовідносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить.
Згідно зі статтею 1 Закону №1058-IV пенсія є щомісячною пенсійною виплатою в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до Закону України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індексація є встановленим законом механізмом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю компенсувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Частиною другою статті 42 Закону №1058-IV передбачено, що з метою забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії.
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 42 Закону №1058-IV зазначений показник щороку збільшується на коефіцієнт, який визначається з урахуванням 50 відсотків показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року проведення такого збільшення.
На виконання вимог частини другої статті 42 Закону №1058-IV постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Порядок №124).
Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку №124 ним визначено механізм проведення щорічного перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), який враховується для обчислення пенсії, а перерахунку підлягають, зокрема, пенсії, призначені відповідно до Закону №1058-IV.
Пунктами 4 та 6 Порядку №124 визначено порядок розрахунку коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), щорічне визначення його Кабінетом Міністрів України та проведення перерахунку пенсій з 1 березня кожного року.
На виконання зазначених норм Кабінетом Міністрів України прийнято постанови від 16 лютого 2022 року №118, від 24 лютого 2023 року №168, від 23 лютого 2024 року №185, від 25 лютого 2025 року №209 та від 25 лютого 2026 року №236, якими відповідно встановлено коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні у розмірі 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115 та 1,121.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, пенсію за віком позивачу призначено з 04 листопада 2021 року відповідно до Закону №1058-IV.
При призначенні пенсії для її обчислення застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії (2018– 2020 роки), який становив 9 118,81 грн.
Отже, саме цей показник середньої заробітної плати (доходу) був врахований при обчисленні пенсії позивача та відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV підлягав подальшому щорічному збільшенню шляхом застосування встановлених Кабінетом Міністрів України коефіцієнтів.
Відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV щорічному збільшенню підлягає саме показник середньої заробітної плати (доходу), який враховується для обчислення пенсії.
При цьому наведена норма не містить положень, відповідно до яких після призначення пенсії із застосуванням нового показника середньої заробітної плати індексація повинна здійснюватися шляхом застосування показника середньої заробітної плати станом на 01 жовтня 2017 року.
Пункт 5 Порядку №124 також не встановлює такого обмеження для осіб, яким пенсію призначено після 01 жовтня 2017 року.
Навпаки, системний аналіз положень частини другої статті 42 Закону №1058-IV та Порядку №124 свідчить про те, що під час проведення щорічної індексації застосуванню підлягає саме той показник середньої заробітної плати (доходу), який був врахований при призначенні конкретної пенсії.
Матеріалами справи підтверджується, що при проведенні перерахунку пенсії відповідач не здійснив послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), який був врахований при призначенні пенсії позивача, а натомість застосував механізм встановлення відповідних доплат до пенсії.
Такий спосіб проведення перерахунку не відповідає вимогам частини другої статті 42 Закону №1058-IV та Порядку №124, оскільки не забезпечує збільшення саме показника середньої заробітної плати (доходу), який застосовувався під час обчислення пенсії.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 січня 2025 року у справі №160/28752/23, відповідно до якої під час проведення індексації пенсії застосуванню підлягає саме той показник середньої заробітної плати (доходу), який був врахований при обчисленні пенсії під час її призначення.
У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що, що положення частини другої статті 42 Закону №1058-IV не передбачають застосування для всіх категорій пенсіонерів виключно показника середньої заробітної плати станом на 01 жовтня 2017 року незалежно від часу призначення пенсії.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач був зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача шляхом застосування до показника середньої заробітної плати (доходу), який був врахований при призначенні пенсії, коефіцієнтів збільшення, визначених постановами Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118, від 24 лютого 2023 року №168, від 23 лютого 2024 року №185, від 25 лютого 2025 року №209 та від 25 лютого 2026 року №236.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, здійснюючи перерахунок пенсії позивача, не виконав вимоги частини другої статті 42 Закону №1058-IV та Порядку №124, оскільки не застосував до показника середньої заробітної плати (доходу), який був врахований при призначенні пенсії, коефіцієнти збільшення, визначені зазначеними постановами Кабінету Міністрів України. Натомість відповідач здійснив перерахунок шляхом встановлення доплат до пенсії, що не відповідає визначеному законом механізму щорічної індексації пенсій.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не забезпечивши проведення індексації пенсії позивача у спосіб, визначений частиною другою статті 42 Закону №1058-IV та Порядком №124, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування під час проведення індексації виключно показника середньої заробітної плати (доходу), визначеного станом на 01 жовтня 2017 року, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень частини другої статті 42 Закону №1058-IV та Порядку №124, які не передбачають застосування такого показника під час індексації пенсій осіб, яким пенсію призначено із застосуванням іншого показника середньої заробітної плати (доходу).
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з правовою оцінкою суду першої інстанції, не спростовують встановлених ним обставин справи та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки під час апеляційного розгляду не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування або зміни судового рішення, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Підстави, передбачені статтею 317 КАС України, для скасування або зміни судового рішення у цій справі відсутні.
З огляду на результат апеляційного перегляду та відповідно до статті 139 КАС України підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року у справі №420/9414/26 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук