ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49605
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-49, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1938/26	

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П., розглянувши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РТЕ ЮКРЕЙН", 01013, м.Київ, вул.Будіндустрії, буд.6, літера В, офіс 11, код ЄДРПОУ 43741891
до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід", 52300, Дніпропетровська обл., Кам`янський район, територіальна громада Криничанська, комплекс будівель та споруд №2, код ЄДРПОУ 34621490
про стягнення заборгованості у розмірі 912 808,84грн. 

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РТЕ ЮКРЕЙН" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід" про стягнення 912 808,84грн.
Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача. 
Також в своїй позовній заяві позивач просить розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про постачання електричної енергії Споживачу №688-25 від 22.12.2025р. в частині своєчасного виконання грошового зобов`язання.
Ухвалою суду від 18.05.2026р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
03.06.2026р. до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вже після оголошення закупівлі, Відповідачу стало відомо про виділення у 2026 році бюджетних коштів для здійснення розрахунків за спожиту електричну енергію. У зв`язку з чим, вже після підписання Договору № 688-25 від 22.12.2025 року, коли стало відомо про те, що розрахунки за електричну енергію будуть здійснюватися через органи Державної казначейської служби України за рахунок бюджетних коштів, які будуть отримані у вигляді фінансової підтримки, виникла необхідність змінити джерело фінансування закупівлі, що зазначено в Договорі, так як на момент оголошення процедури закупівлі 12.12.2025 р. в оголошенні було зазначено джерело фінансування «власні кошти підприємства». Відповідач зазначає, що на електронні поштові скриньки Відповідача aulienergo@ukr.net та aulypriem@ukr.net, зазначені в Договорі № 688-25 від 22.12.2025 р., рахунки Позивачем не направлялись. Затримка у наданні рахунків та укладання Додаткових угод із зміною джерела фінансування обумовило затримку в їх опрацюванні та, відповідно, проведенні оплати, тим більш, що це все за періодом припало на новорічні свята та вихідні дні (субота та неділя відповідно). Відповідач зазначає, що Відповідач виконав всі необхідні дії для своєчасні оплати, але оскільки, за погодженням сторін (умова договору «джерело фінансування «власні кошти підприємства» була замінена на «за рахунок бюджетних коштів»), оплата мала здійснюватися за рахунок коштів обласного бюджету, що й обумовило виникнення невеликої затримки в перерахуванні коштів. Враховуючи вищенаведене, вважаємо, що затримка у сплаті авансових платежів обумовлена декількома, незалежними від Відповідача, факторами. Окрім того, у своєму відзив просить зменшити розмір пені та 3 % річних.
08.06.2026р. до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де вказує, що всі умови Договору, в тому числі і згода сплачувати пеню, було запропоновано Відповідачем при подачі проекту договору при оголошені запиту пропозицій постачальників. Відповідач самостійно визначив порядок сплати авансових платежів, щоб надати більш привабливі умови співпраці та запевнив, що у випадку несвоєчасної оплати коштів, сплачуватиме за прострочення платежу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Позивач звертає увагу, що додаткові угоди не змінюють строки оплати, а деталізують інше, що не впливає на строки оплати. Крім того, сам Відповідач зазначає, що умови викладені в додаткових угодах №1 та №2 до Договору №688-25, виникли між сторонами, ще з 01.01.2026, адже умови додаткових угод №1 та №2 до Договору №688-25, починають діяти з 01.01.2026 року. Позивач зазначає, що чинне законодавство не надає дозвіл та не звільняє підприємства від своєчасного і належного виконання договірних зобов`язань, якщо вони включені до реєстру критичної інфраструктури.
Відповідно до статті 248 Господарського кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.
Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

22.12.2205р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "РТЕ ЮКРЕЙН" та Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід" укладено Договір №688-25 про постачання електричної енергії споживачу.
Згідно з п.1.1. Цей Договір про постачання електричної енергії Споживачу є договором, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції Споживачу Постачальником електричної енергії.
Відповідно до п. 2.1. предметом договору є: Електрична енергія, без розподілу код ДК 021:2015 09310000-5- Електрична енергія). За цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії на умовах цього договору.
Пунктом 3.1. визначено, що початком постачання електричної енергії Споживачу є період з дати, зазначеної в Заяві-приєднанні, яка є Додатком № 1 до цього Договору по 28 лютого 2026 року включно.
У пункті 3.2. визначено, що електрична енергія постачається відповідно до Переліку точок комерційного обліку за об`єктами Споживача, зазначених в Додатку 2 до Заяви-приєднання, яка є Додатком № 1 до цього Договору.
Загальний обсяг споживання електричної енергії за цим Договором складає: 1 клас - 8 800 000 кВт*год. Обсяг споживання електричної енергії Споживача протягом розрахункового періоду визначається на підставі даних наданих учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку (п.3.5.).
Відповідно до п.5.1. сума Договору складає: 90 538 060,80 грн. (Дев`яносто мільйонів п`ятсот тридцять вісім тисяч шістдесят гривень 80 копійок), в т.ч. ПДВ - 15 089 676,80 грн. (П`ятнадцять мільйонів вісімдесят дев`ять тисяч шістсот сімдесят шість гривень 80 копійок).
Згідно з п.5.1.1. споживач розраховується з Постачальником за фактично спожиту в розрахунковому періоді (або періоді фактичного споживання електричної енергії протягом розрахункового періоду) електричну енергію, за цінами, що визначаються/розраховуються (змінюються) відповідно до порядку, закріпленого Додатком № 2 до цього Договору.
У пункті 5.2. сторони дійшли згоди, що ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором у тому числі у разі її зміни.
Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п.5.3.).
Відповідно до п.5.6. розрахунок за фактично спожиту електричну енергію здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.
Всі платіжні документи, що виставляються Постачальником Споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені Сторонами цього Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.
Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника, що зазначений у Договорі або розрахункових документах за наступним графіком:
- до 1 (першого) числа розрахункового місяця, Споживач сплачує Постачальнику попередню оплату в розмірі 50 % вартості заявлених обсягів електричної енергії;
- до 5 (п`ятого) числа розрахункового місяця, Споживач сплачує Постачальнику попередню оплату в розмірі 30 % вартості заявлених обсягів електричної енергії;
- остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію на підставі акту прийому-передачі Постачальника за Договором має бути здійснений Споживачем протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту його отримання, але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.
У пункт 5.7. сторони передбачили, що Якщо Споживач не здійснив оплату за цим Договором в передбачені ним строки, Постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії Споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені Споживачем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом 1 (одного) місяців з дати її виникнення, але в будь-якому випадку пеня не може перевищувати 100% суми простроченого платежу.
Даний Договір набирає чинності з дати його укладання (підписання та скріплення печатками Сторін) та діє по 31.03.2026 року включно, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором (п.13.1.).
Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п.13.2.).
Згідно умов Додатку 1 до заяви-приєднання до Договору №688-25 Відповідач замовив обсяг постачання електричної енергії в січні 2026 року в кількості 4 500 000 кВт*год.
Додатком №2 до Договору №688-25 «Комерційна пропозиція постачальника електричної енергії» визначено, що ціна за одиницю товару на момент укладення цього Договору становить - 10,288416000 грн/кВт*год.
З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2026р. сторони уклали Додаткову угоду №1, якою дійшли згоди змінити п. 5.4. Розділу 5 «Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії» та викласти його в наступній редакції: « 5.4. Джерело фінансування - власні кошти Споживача та кошти обласного бюджету отримані у вигляді фінансової підтримки у рамках «Регіональної міжгалузевої Програми фінансової підтримки та внесків до статутних капіталів юридичних осіб публічного права, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, на 2013-2028 роки», затвердженої рішенням обласної ради від 21 червня 2013 року № 438-19/VI (зі змінами). У відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04.01.2019 року № 1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» (зі змінами), Споживач передбачає можливість здійснення попередньої оплати за електричну енергію за цим Договором за поточними видатками у розмірі до 80% їх вартості на строк не більше трьох місяців.». А також змінити реквізити споживача.
27.01.2026р. сторони уклали Додаткову угоду №2, якою вирішили в Додатку № 2 «Комерційна пропозиція постачальника електричної енергії» внести зміни до розділу «Ціна за одиницю Товару за та порядок її визначення/розрахунку (зміни)» та вказати ціну за одиницю Товару на момент укладення цього Договору без ПДВ. 
Позивач зазначає, що відповідач в порушення умов Договору несвоєчасно здійснив попередню оплату. У зв`язку з чим позивачем нарахував та просить стягнути пеню у розмірі 834 287,65грн. та 3% річних у розмірі 78 521,19грн.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено претензію з вимогою про сплату нарахованих пені та 3% річних. У відповідь на зазначену претензію відповідач надіслав лист за вих.№392/1-3 від 19.03.2026р. в якому зазначив, що не погоджується із нарахованими штрафними санкціями, оскільки затримка пов`язана із затримкою надходження грошей з бюджету на рахунок підприємства. 
Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.
Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним.
Як вбачаєтеся з матеріалів справи, позивачем були виставлені рахунки:
- №РТЕ0001400260119/1 від 01.01.2026р. на суму 32 148 936,00грн.
- №РТЕ0001400260119/2 від 01.01.2026р. на суму 13 889 361,60грн.
Доказів надсилання даних рахунків позивачем не надано.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України),
Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У пункті 5.6. договору №688-25 сторони визначили, що оплата здiйснюється на поточний рахунок iз спецiальним режимом використання Постачальника, що зазначений у Договорi або розрахункових документах за наступним графiком: 
- до 1 (першого) числа розрахункового мiсяця, Споживач сплачує Постачальнику попередню оплату в розмiрi 50 % вартості заявлених обсягiв електричноi енергii; 
- до 5 (п`ятого) числа розрахункового мiсяця, Споживач сплачує Постачальнику попередню оплату в розмiрi 30 % вартості заявлених обсягiв електричної енергії; 
- остаточний розрахунок за спожиту електричну енергiю на пiдставi акту прийому-передачi Постачальника за Договором має бути здiйснений Споживачем протягом 5 (п`яти) робочих днiв з моменту його отримання, але не пiзнiше 20 числа мiсяця, наступного за розрахунковим.
Враховуючи визначений сторонами у пункті 5.6. договору порядок сплати попередньої оплати, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав.
При цьому суд враховує висновок Верховного Суду у справі №908/771/19, згідно з яким рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити грошові кошти за договором (така правова позиція міститься у п. 4.14 постанови Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №910/6939/19).
Будь-яких доказів своєчасної оплати відповідачем згідно з положеннями статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.
На підставі пункту 5.7 договору за порушення строків оплати позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в загальному розмірі 834 287,65грн. за загальний період з 02.01.2026 по 29.01.2026.
За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Судом не встановлено порушень розрахунку позивачем пені.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
На підставі статті 625 Цивільного кодексу України за порушення строків оплати позивач нарахував та заявив до стягнення три відсотки річних в загальному розмірі 78 521,19грн. за загальний період з 02.01.2026 по 29.01.2026. 
Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку трьох відсотків річних судом порушень не встановлено.
Щодо клопотання відповідача про зменшення нарахованих 3% річних та пені поданого разом з відзивом на позовну заяву суд зазначає наступне.
В обґрунтування поданого клопотання відповідач вказує, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022р. Торгово-промислова палати України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022р. до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Після початку військової агресії російської федерації проти України 24.02.2022р. майновий стан Комунального підприємства значно погіршився, рівень оплати споживачів за водопостачання та водовідведення значно знизився. Підприємство Відповідача не має будь-яких знижок на оплату послуги з електропостачання, а витрати на електроенергію складають майже 1/2 всіх витрат підприємства. І підприємство постачальник електроенергії вимагає оплати авансових платежів. Підприємство задля недопущення зупинки надання водопостачання, має йти на умови, які не вигідні, оскільки без електричної енергії обладнання, устаткування, яке забезпечує надання водопостачання населенню та юридичним особам, працювати не будуть.
Позивач заперечує проти зменшення розміру штрафних санкцій.
Розмір 3 % річних передбачений законодавством (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України), отже, вирішуючи питання про зменшення заявленого до стягнення розміру 3 % річних, суд має виходити з конкретних обставин у розглядуваній справі, які мають юридичне значення, а також наявності виключних (надзвичайних) обставин, які вплинули на несвоєчасне виконання зобов`язань за договором
Разом з тим, судом приймається до уваги, що при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, суд обмежений нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
Із змісту частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка не містить застережень щодо можливості встановлення у договорі інших положень, окрім як визначення іншого розміру процентів річних від простроченої суми, та суті спірних відносин випливає, що відповідна норма має імперативний характер, що спрямована на захист майнового права та інтересу кредитора. Зміст норми можна вважати диспозитивним лише в контексті наділення учасників правовідносин свободою вибору щодо розміру процентів річних. Наведене свідчить про неможливість формулювання у договорі альтернативного правила, що анулює (скасовує, відміняє) відповідне право кредитора та виключає можливість прямого застосування норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у разі наявності факту прострочення виконання грошового зобов`язання.
Тобто на свій розсуд сторони можуть лише зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Але, відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України, сторони не можуть, реалізуючи наявну свободу у визначенні умов договору, відступити повністю від положень частини другої статті 625 цього Кодексу, змінити зміст відповідного правила та уникнути настання відповідальності за цієї статтею, домовившись про відсутність у кредитора взагалі права вимагати сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 09.09.2020 у справі № 904/3260/19 та від 25.05.2021 у справі № 904/2112/20).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 дійшла висновків, що при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, суд обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми. Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України).
Зменшення розміру неустойки залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. За відсутності в законі переліку виняткових обставин та врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за своїм внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність / відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення і його конкретний розмір.
Отже питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує на підставі статті 551 ЦК України, статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність / відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих обставин, що свідчать про наявність/ відсутність підстав для вчинення такої дії. Схожа за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі № 909/321/24.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є різними, оскільки щоразу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка подає відповідне клопотання (постанови Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 908/145/23, від 13.03.2024 у справі № 904/5899/21, від 21.02.2024 у справі № 922/3438/23).
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Суд зауважує, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач фактично обґрунтовує свою заяву стосовно наявності підстав для зменшення штрафних санкцій дефіцитом фінансування та воєнним станом в Україні.
Право на зменшення розміру неустойки є дискреційним правом суду, яке може бути реалізованим з дотриманням статті 86 ГПК України та на підставі статті 551 ЦК України.
Суд звертає увагу, що договір поставки №688/25 був укладений сторонами 22.12.2025р., тобто під час воєнного стану.
Суд зазначає, що розмір заявлених до стягнення процентів річних відповідає розміру встановленому законом (3 %) та пені.
Ураховуючи викладене, з огляду на усталену та послідовну судову практику застосування статті 551 ЦК України, зважаючи на правове регулювання спірних правовідносин, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про зменшення розміру штрафних санкцій.
З врахуванням вище викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
Європейський суд з прав людини у справі "Мантованеллі" проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" є право на змагальне провадження.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 912 808,84грн.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 10 953,71грн.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 

Стягнути з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід" (52300, Дніпропетровська обл., Кам`янський район, територіальна громада Криничанська, комплекс будівель та споруд №2, код ЄДРПОУ 34621490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РТЕ ЮКРЕЙН" (01013, м.Київ, вул.Будіндустрії, буд.6, літера В, офіс 11, код ЄДРПОУ 43741891) 912 808,84грн. (дев`ятсот дванадцять тисяч вісімсот вісім гривень 84коп.) та судовий збір у розмірі 10 953,71грн. (десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривні 71коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.07.2026

Суддя С.П. Панна