ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
15.07.2026	Справа № 910/3733/26	

За позовом Південного квартирно-експлуатаційного управління (м. Одеса) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРКОП" (м. Київ) 
про стягнення 1 029 029,60 грн, 

Суддя Ващенко Т.М.
Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Південне квартирно-експлуатаційне управління звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРКОП" про стягнення 1 029 029,60 грн, з яких: 265 089,60 грн пені та 177 120,00 грн штрафу за Договором № 2 від 24.09.2025 та 342 820,00 грн пені та 244 000,00 грн штрафу за Договором № 3 від 01.10.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2026 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.
Копія цієї ухвали була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, проте відповідний поштовий конверт було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення отримувачу у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами 1, 2 ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень – автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 цього Закону).
Таким чином, відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Проте відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав; будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.
Частиною 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. При цьому з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням воєнного стану на території України), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, – 

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (Замовник) та відповідачем (постачальник) було укладено договори №2 від 24.09.2025 та №3 від 01.10.2025 (далі – Договори), за умовами п. п. 1.1. яких Постачальник зобов`язується поставити Замовнику товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Договорі та Специфікації (Додаток 1 до Договору), що є невід`ємною частиною Договору, а Замовник після приймання Товару – сплатити його вартість у порядку та на умовах, визначених цим Договором. 
У п. п. 2.2. Договорів визначена їх ціна.
Додатками №1 до Договорів (Специфікації) погоджено: найменування Товару, його кількість, ціну за одиницю та загальну вартість Товару.
Згідно з п. п. 3.1. Договорів, строк поставки Товару – до 20.11.2025 включно згідно з Графіком поставки (Додаток №2 до Договору).
Додатком №2 до договору №2 від 24.09.2025 визначено Графік поставки, а саме:
- перша партія товару – до 10.10.2025;
- друга партія товару – до 20.10.2025;
- третя партія товару – до 30.10.2025;
- четверта партія товару – до 10.11.2025;
- п`ята партія товару – до 20.11.2025.
Додатком №2 до №3 від 01.10.2025 визначено Графік поставки, а саме:
- перша партія товару – до 10.10.2025;
- друга партія товару – до 20.10.2025;
- третя партія товару – до 30.10.2025;
- четверта партія товару – до 10.11.2025;
- п`ята партія товару – до 20.11.2025.
Пунктами 3.2. Договорів визначено місце поставки товару.
Відповідно до п. п. 3.7. Договорів датою поставки партії Товару вважається дата підписання Постачальником та Отримувачем акту приймання-передачі Товару, який підтверджує факт отримання Товару Отримувачем за кількістю та якістю, а також видаткової накладної. Підписані Постачальником та Отримувачем акт приймання-передачі та видаткова накладна є підставою для підписання Замовником таких документів з метою подальшого проведення оплати за поставлений Товар.
Згідно з п. п. 3.8. Договорів Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки Товару з моменту передачі товару належної якості у розпорядження Отримувача на умовах, визначених цим Договором. Право власності на Товар переходить від Постачальника до Отримувача з моменту фактичного отримання Товару та підписання акту приймання-передачі Товару і видаткової накладної.
За ст. 11 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.
За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, – відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. 
У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. 
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.
Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, – у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. 
За ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вказує позивач, відповідачем Товар за Договором № 2 від 24.09.2025 було поставлено частково та з порушенням строків поставки згідно з видатковими накладними: №251015-1 від 31.10.2025, №251008-1 від 31.10.2025 та №251008-2 від 31.10.2025, а за Договором №3 від 01.10.2025 поставку Товару взагалі не було здійснено.
Позивачем було направлено відповідачу листи-вимоги за вих.№2595/3/1989 від 13.10.2025 та за вих.№2595/3/1990 від 13.10.2025 про необхідність здійснення поставки Товару та повідомлено, що в разі невиконання умов Договорів Південне КЕУ буде вимушене розірвати їх в односторонньому порядку.
Проте вказані листи відповідачем залишено без відповіді та задоволення, а договірні зобов`язання залишись невиконаними.
Пунктами 3.9. Договорів визначено, що в разі порушення Постачальником кінцевого строку поставки Товару, визначеного в п.3.1. цього Договору. Отримувач має право відмовитись від подальшого отримування Товару а Замовник може розірвати цей Договір в односторонньому порядку, згідно умов Договору, а також має право на компенсацію понесених витрат, відшкодування збитків та стягнення штрафних санкцій.
Відповідно до п. п. 12.3. Договорів Замовник має право на дострокове, без відшкодування збитків Постачальнику, розірвання цього Договору в односторонньому порядку, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань Постачальником стосовно строків поставки, кількості або якості Товару. Одностороннє розірвання договору оформлюється Замовником листом-повідомленням, який надсилається засобами поштового зв`язку з описом вкладення на юридичну адресу місцезнаходження Постачальника. Договір вважається розірваним в односторонньому порядку через 7 (сім) календарних днів з моменту надсилання Замовником листа-повідомлення.
21.11.2025 позивачем було направлено відповідачу повідомлення за вих.№2595/3/2604 від 21.11.2025 про розірвання договору №2 від 24.09.2025 та за вих. № 2595/3/2605 від 21.11.2025 про розірвання договору №3 від 01.10.2025 на підставі п. 12.3 Договорів, у зв`язку із невиконанням Постачальником у визначенні строки прийнятих на себе договірних зобов`язань.
Таким чином, Договори вважаються розірваними з 29.11.2025, а зобов`язання Постачальника за цими договорами залишились невиконаними.
Пунктами 7.3. Договорів сторони погодили, що в разі порушення терміну постачання Товару Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,2% від вартості товару, з якого допущено прострочення, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вартості недоставленого Товару.
03.12.2025 позивачем направлено відповідачу вимогу (претензію) за вих. № 2595/3/2778 від 03.12.2025 про сплату пені та штрафу, яка відповідачем залишена без відповіді та задоволення.
У зв`язку з порушенням відповідачем умов Договорів щодо поставки товару позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 1 029 029,60 грн, з яких: 265 089,60 грн пені та 177 120,00 грн штрафу за Договором № 2 від 24.09.2025 та 342 820,00 грн пені та 244 000,00 грн штрафу за Договором № 3 від 01.10.2025.
Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).
Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Перевіривши надані позивачем розрахунки сум пені та штрафу за Договорами, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність.
Відповідачем доводи та твердження позивача не спростовано, доказів відсутності порушень строків поставки товару за Договорами суду не представлено.
Частиною 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з ч. 2 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).
За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Твердження позивача відповідачем належними доказами не спростовані.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, – 

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАРКОП" (03049, м. Київ, вул. Карела Чапека, 3; ідентифікаційний код 45938444) на користь Південного квартирно-експлуатаційного управління (65058, м. Одеса, вул. Армійська, 18; ідентифікаційний код 26642351) 265 089 (двісті шістдесят п`ять тисяч вісімдесят дев`ять) грн 60 коп. пені та 177 120 (сто сімдесят сім тисяч сто двадцять) грн 00 коп. штрафу за Договором № 2 від 24.09.2025, 342 820 (триста сорок дві тисячі вісімсот двадцять) грн 00 коп. пені та 244 000 (двісті сорок чотири тисячі) грн 00 коп. штрафу за Договором № 3 від 01.10.2025, а також 12 348 (дванадцять тисяч триста сорок вісім) грн 36 коп. судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко