ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/41622/25 Головуючий у 1-й інстанції: Саадулаєва А.І.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Терези Ю.О.,
за участі секретаря судового засідання Будімірової Д.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу адвоката Дяченко Лесі Володимирівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
05 серпня 2026 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - відповідач/ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) про:
- визнання протиправним та скасування рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 15 травня 2025 року номер: 80114500000087/150 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці Республіки Таджикистан;
- визнання протиправним та скасування рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 15 травня 2025 номер: 80112500108473/150/1 про відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Республіки Таджикистан;
- визнання протиправним та скасування рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 15 травня 2025 року номер: 80112500108473 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Республіки Таджикистан до країни походження або третьої країни іноземця;
- зобов`язання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області направити до територіальних органів ДМС України та в Адміністрацію державної прикордонної служби інформацію про протиправність і скасування рішень ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області: від 15 травня 2025 року номер: 80114500000087/150 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці Республіки Таджикистан; від 15 травня 2025 року номер: 80112500108473/150/1 про відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Республіки Таджикистан та від 15 травня 2025 року номер: 8010130100018426 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Республіки Таджикистан до країни походження або третьої країни;
- зобов`язання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області направити інформацію до ДМС України про видалення з бази даних ДМС України інформації про недійсність посвідки на постійна проживання № НОМЕР_1 від 25 грудня 2024 року на ім`я громадянки Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року (у справі № 320/39740/25) роз`єднано у самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області:
- про визнання протиправним і скасування рішення про відкликання дозволу на імміграцію в Україну та про відкликання посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 - із залишенням їх розгляду та вирішення в Київському окружному адміністративному суді;
- про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни - з направленням за підсудністю до місцевого загального суду як адміністративного суду для розгляду за правилами статті 288 КАС України. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 серпня 2025 року для розгляду зазначеної справи (позовні вимоги виділені в окреме провадження) визначено головуючого суддю - Вісьтак М.Я. та присвоєно Єдиний унікальний номер судової справи.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року адміністративну справу № 320/41622/25 за позовом ОСОБА_1 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін о 09 год. 00 хв. 15 жовтня 2025 року в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 31А, зал судових засідань № 403.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.
Приймаючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, повторно не з`явилася у судові засідання, призначені на 15 та 28 жовтня 2025 року. Суд урахував, що від представника позивачки надходила заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності представника, однак залишив її без задоволення, пославшись на положення частини другої статті 288 КАС України, відповідно до яких справи цієї категорії розглядаються за обов`язкової участі сторін. З огляду на повторну неявку позивачки, неповідомлення нею причин такої неявки та необхідність її особистої участі у розгляді справи суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України підстав для залишення позовної заяви без розгляду. При цьому суд зазначив, що процесуальні наслідки повторної неявки позивача настають незалежно від поважності її причин, а учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися наданими процесуальними правами та належно виконувати процесуальні обов`язки.
Позивачка, не погодившись із цією ухвалою, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин справи. Зазначила, що 13 жовтня 2025 року її представником через підсистему «Електронний суд» було подано заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, в якій підтверджено підтримання позовних вимог у повному обсязі. Тому, на переконання апелянтки, передбачені пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України підстави для залишення позову без розгляду були відсутні, оскільки застосування цієї норми можливе лише за умови, що від позивача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Посилаючись на положення статті 205 КАС України та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 лютого 2025 року у справі № 9901/437/21, апелянтка наголосила, що за наявності заяви про розгляд справи за відсутності позивача суд повинен був продовжити її розгляд за наявними матеріалами, а не залишати позов без розгляду. Крім того, вважає помилковим посилання суду першої інстанції на частину другу статті 288 КАС України щодо обов`язкової участі сторін у справах про примусове повернення іноземців, оскільки відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду судами першої та апеляційної інстанцій. Позовна вимога про скасування рішення щодо примусового повернення позивачки є похідною від вимог про скасування рішень відповідача щодо відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, які розглядаються Київським окружним адміністративним судом у справі № 320/39740/25. У зв`язку із цим суд першої інстанції мав зупинити провадження у цій справі на підставі пункту 3 частини першої статті 236 КАС України до набрання законної сили судовим рішенням у пов`язаній справі, а не залишати позов без розгляду. Наведені порушення призвели до неправильного вирішення процесуального питання та безпідставного обмеження її права на судовий захист, що відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 320 КАС України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності апелянта - ОСОБА_1 та її представника.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.
Частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Надаючи правову оцінку наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 240 КАС України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. 
Водночас колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права.
Так, частиною другою статті 288 КАС України дійсно передбачено, що адміністративні справи щодо примусового повернення до країни походження або третьої країни іноземців чи осіб без громадянства розглядаються судом за обов`язкової участі сторін.
Разом із тим зазначена норма не визначає правових наслідків неприбуття належним чином повідомленої сторони у судове засідання та не передбачає, що сама лише неявка позивача є безумовною підставою для залишення позову без розгляду. Такі наслідки мають визначатися з урахуванням інших положень КАС України, які регулюють порядок розгляду термінових адміністративних справ та наслідки неявки учасників справи.
Зокрема, частиною третьою статті 268 КАС України, положення якої поширюються на визначені цим Кодексом категорії термінових адміністративних справ, прямо встановлено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого про дату, час і місце її розгляду, не перешкоджає розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій.
Аналогічний підхід закріплено у статті 205 КАС України, за змістом якої неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи за загальним правилом не перешкоджає її розгляду по суті, а у разі повторної неявки такого учасника суд може розглянути справу за його відсутності.
Отже, положення частини другої статті 288 КАС України щодо обов`язкової участі сторін можна розуміти як обов`язок суду повідомити сторони про розгляд справи, викликати їх у судове засідання та забезпечити їм реальну можливість взяти участь у судовому розгляді. Водночас ця норма не встановлює абсолютної заборони на розгляд справи за відсутності належним чином повідомленої сторони та не надає суду права залишати позов без розгляду всупереч прямим приписам статей 205, 240 і 268 КАС України.
Крім того, пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України передбачено сукупність умов, за наявності яких суд залишає позов без розгляду у зв`язку з неявкою позивача. Однією з обов`язкових вимог для застосування цієї норми є відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13 жовтня 2025 року представник позивачки подав через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. У цій заяві також зазначено, що позивачка підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Таким чином, позивачка чітко висловила свою процесуальну волю щодо подальшого розгляду справи без її особистої участі, не відмовлялася від позову та не втратила зацікавленості у його вирішенні. За таких обставин відсутня передбачена пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України необхідна умова для залишення позову без розгляду - щодо ненадходження заяви про розгляд справи без позивача.
Саме по собі залишення судом першої інстанції зазначеної заяви без задоволення не змінює факту її подання та не усуває встановленого процесуальним законом обмеження щодо застосування наслідків, передбачених пунктом 4 частини першої статті 240 КАС України. Інше тлумачення фактично дозволяло б суду спочатку відхилити заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, а надалі залишити позов без розгляду з підстави, яка застосовується виключно у разі відсутності такої заяви, що не відповідає змісту процесуальної норми.
Колегія суддів також враховує, що суд першої інстанції не навів обґрунтування того, які саме обставини справи неможливо було встановити без особистих пояснень позивачки, яким чином її неявка перешкоджала розгляду спору по суті та чому наявних у справі письмових доказів і заяв по суті справи було недостатньо для продовження судового розгляду.
Натомість висновок суду зведено виключно до констатації повторної неявки позивачки та посилання на обов`язковість участі сторін, без системного застосування положень статей 205, 240, 268 та 288 КАС України. При цьому суд не визнавав обов`язковою участь позивачки в судовому засіданні.
Посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену у справі № 465/6555/16-ц, також не може бути визначальним для вирішення спірного процесуального питання, оскільки зазначена справа розглядалася за правилами цивільного судочинства, тоді як у цій справі підлягають застосуванню спеціальні положення КАС України, що регулюють розгляд термінових адміністративних справ та прямо визначають наслідки неприбуття належним чином повідомлених учасників.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наявність поданої представником позивачки заяви про розгляд справи за її відсутності виключала можливість залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 240 КАС України. Суд першої інстанції повинен був продовжити розгляд справи за наявними у ній матеріалами, а не застосовувати до позивачки найсуворіший процесуальний наслідок у вигляді залишення позову без розгляду.
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 320/39740/25, колегія суддів зазначає, що це питання підлягає вирішенню судом першої інстанції під час продовження розгляду справи після з`ясування характеру взаємозв`язку між заявленими позовними вимогами, предметами доказування у відповідних справах та наявності об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої.
Отже, суд першої інстанції неправильно застосував положення пункту 4 частини першої статті 240 КАС України та не врахував приписи статей 205 і 268 цього Кодексу, що призвело до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Тому, керуючись статтею 320 КАС України, колегія суддів скасовує ухвалу суду першої інстанції та направляє справу для продовження розгляду.
Керуючись статтями 308, 315, 320, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Дяченко Лесі Володимирівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Тереза Ю.О.