ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2026 р. м. Київ 
Справа № 910/14647/25 
Господарський суд Київської області у складі:
cудді Ейвазової А.Р., 
розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фора» про стягнення 66694,02грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі – позивач, КП «Київтеплоенерго») звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фора» (далі – відповідач, ТОВ «Фора») про стягнення 66 694,02грн, з яких: 35 586,26грн – основний борг; 7 300,55грн – 3% річних за період з 01.11.2018 по 31.08.2025; 23 807,21грн – втрати від інфляції за період з 01.11.2018 по 31.08.2025.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається, на не виконання відповідачем зобов`язань за договором від 01.10.2015 №340836-02 на постачання теплової енергії, який укладено між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» ( далі – ПАТ «Київенерго»), право вимоги за яким набуто ним в силу договору від 11.10.2018 №601-18 про відступлення права вимоги (цесії) в частині оплати теплової енергії, спожитої у жовтні 2016 року-квітні 2018 року, у визначений договором строк (а.с.1-4).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2025 матеріали позовної заяви передано на розгляд до Господарського суду Київської області за підсудністю (а.с.125-127). 
Позовна заява надійшла до Господарського суду Київської області 20.01.2026 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026 передана судді Ейвазовій А.Р. (а.с.130-132).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.02.2026: відкрито провадження у даній справі за відповідним позовом; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; зобов`язано позивача надати докази направлення відповідачу копії заяви про усунення недоліків із додатком; встановлено строки для подання учасниками заяв по суті (а.с.142-143).
Відповідна ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін, що підтверджується довідками про доставку електронного листа: 16.02.2026 о 21:32 – позивачу; 16.02.2026 о 21:34 – відповідачу (а.с.144-145).
Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), є видом судового рішення.
В силу п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Поряд з цим, абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, відповідна ухвала вважається врученою сторонам наступного робочого дня – 17.02.2026.
03.03.2026 від позивача, на виконання ухвали суду від 16.02.2026 надійшла заява, до якої долучені докази направлення (поштова накладна №0103285437494, опис вкладення та фіскальний чек) відповідачу заяви про усунення недоліків з додатками (а.с.146; 148-150).
В силу ч.1 ст.251 ГПК України у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
03.03.2026 у строк, визначений ч.1 ст.251 ГПК України, відповідачем через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити (а.с.152-158).
Заперечуючи щодо задоволення заявлених вимог, ТОВ «Фора» вказує, що:
- сторони договору домовились про неможливість передачі прав та обов`язків за договором від 01.10.2015 №340836-02 без згоди іншої сторони, однак, відповідач згоди не надав;
- позивачем не доведено дотримання ним порядку, визначеного договором, щодо прийняття частини боргових зобов`язань попереднього кредитора перед НАК «Нафтогаз України» за мировою угодою, затвердженою у справі №910/7807/18;
- позивач не довів наявності у нього права вимоги, так як ціна та обсяг відступлення відповідних прав не можуть бути встановлені через приховання таких показників у наданому договорі та, у зв`язку із відсутністю акта, визначеного п.2.2 такого договору;
- відсутні докази наявності повноважень у представників на укладення договору;
- позивач не повідомив відповідача про заміну кредитора;
- у відповідача відсутній борг за договором від 01.10.2015 №340836-02, оскільки, на підставі листа відповідача, ПАТ «Київенерго» перенесло переплату за іншими рахунками в оплату боргу за вказаним договором.
Крім того, 03.03.2026 від відповідача надійшли клопотання про витребування оригіналів та належним чином завірених копій документів, розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, призначення економічної експертизи (а.с.186-188, 177-178, 181-183).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.05.2026: відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Фора» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін (вх.3646/26 від 03.03.2026); частково задоволено клопотання ТОВ «Фора» про витребування доказів (вх.3643/26 від 03.03.2026) та витребувано у КП «Київтеплоенерго» для огляду оригінали: договору від 11.10.2018 №601-18 про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», додатку №1 «Перелік споживачів теплової енергії та зобов`язань, право вимоги яких відступається» до договору від 11.10.2018 №601-18 про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», а в іншій частині клопотання відмовлено; встановлено строк для подання оригіналів таких документів до 18.05.2026 та роз`яснено наслідки не подання таких доказів; відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Фора» про призначення судової економічної експертизи (вх.1749 від 03.03.2026) (а.с.192-197).
Оригінали витребуваних письмових доказів у встановлений судом строк – до 18.05.2026 позивачем не надані; із заявою про продовження строку, встановленого судом, для подання таких доказів позивачем не надано та не пояснено причин неможливості подання оригіналів відповідних доказів, копіх яких надані з позовом.
У встановлений судом строк відповідь на відзив та заперечення до суду не надходили; із заявами про продовження строку для їх подання сторони до суду не звертались.
Відповідно до ч.1 ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Граничний строк розгляду відповідної справи, визначений ч.1 ст.248 ГПК України, сплив.
Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.
01.10.2015 між ПАТ «Київенерго» (далі – енергопостачальна організація) та ТОВ «Фора» (далі – абонент) укладено договір №340836-02 на постачання теплової енергії (далі – договір; а.с.5-7).
Згідно п.1.1 договору предметом договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених договором.
Енергопостачальна організація, в силу пп.2.2.1 п.2.2 договору зобов`язується постачати теплову енергію на потреби опалення та вентиляції – в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно додатку №1 до договору, а абонент, як передбачено пп.2.3.2 п.2.3 договору, зобов`язується виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку №4 до договору.
Як визначено п.п.8.1, 8.4 договору: він набуває чинності з 01.10.2015 та діє до 31.12.2025; договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.
Відповідно до п.9.5 договору жодна із сторін немає права передавати свої права та обов`язки за даним договором третій стороні, без письмової згоди іншої сторони.
Додатками №№1,3,4 сторони визначили обсяги постачання, тарифи та порядок розрахунків за договором (а.с.8, 10-12).
Як вказав позивач, 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» (далі – кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (далі – новий кредитор) укладено договір №601-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі – договір цесії; а.с.18-20).
Згідно п.1.1 договору цесії в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі по тексту - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів), з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів.
Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку №1 до цього договору; всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку №1 до цього договору (п.1.2 договору цесії).
Як визначено п.1.3 договору цесії: з укладенням цього договору кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), шо нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені у додатку №1 до цього договору; відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню із споживача (споживачів), визначаються окремим договором. 
Відповідно до пп.3.4.2 п.3.4 договору цесії новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку №1, сплати заборгованостей, право вимоги яких відступлене за цим договором. 
Договір, в силу його п.5.1, набирає чинності з момент його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання кредитором та новим кредитором своїх зобов`язань за цим договором.
Відповідно до витягу з переліку споживачів теплової енергії та зобов`язань, право вимоги яких відступається, як повідомив позивач, він набув право вимоги до відповідача за особовим рахунком №340836-02 на суму основного боргу у розмірі 35 586,26грн (а.с.21).
Оригінали відповідних письмових доказів – вказаного договору цесії та додатку №1 до нього, які надані позивачем у копіях та витребувані судом, позивачем не надані, тому, враховуючи, що відповідач ставить під сумнів їх достовірність, суд у відповідності до ч.6 ст.91 ГПК України не може взяти їх до уваги.
Позивачем надано лист від 08.04.2019 за вих.№1/5-340836-02 щодо інформування ТОВ «Фора» про набуття з 11.10.2018 права вимоги на стягнення боргу у розмірі 35586,26грн (а.с.22). Доказів направлення відповідного листа відповідачу не надано, окрім того, у такому листі зазначено адресу отримувача (м. Київ, вул. Бутлерова академіка 1), яка фактично не відповідає адресі відповідача (м. Вишневе, вул. Промислова, буд.5), що зазначена як у договорі від 01.10.2015, так і в долученій позивачем довідці АА №643204 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.22). Таким чином, позивач не довів факту направлення такого листа ТОВ «Фора».
Позивачем надано договір від 25.03.2013 №2503/2013-73А оренди нерухомого майна, що укладений між Приватним акціонерним товариством «Фора Рітейл» та ТОВ «Фора», з додатками та додатковими угодами щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Київ, вул. Татарська, буд.3/2 (а.с.33-36). При цьому, судом не встановлено, які обставини даний доказ може підтвердити або спростувати, враховуючи що постачання теплової енергії, згідно довідки, що є додатком №8 до договору №340836-02 від 01.10.2015, здійснюється за адресою: вул. Шолуденка, 16 (а.с.14). Також у позовній заяві позивач не вказав для підтвердження якої обставини наданий відповідний доказ.
Окрім того, позивачем надано технічний паспорт на відповідний об`єкт по вул. Татарській у м. Києві (а.с.40-43), акт звіряння розрахунків за теплову енергію, підписаний одноособово позивачем, та рахунок-фактура позивача від 31.08.2025 (а.с.49-50), а також довідки нарахування за теплову енергію ТОВ «Фора» за договором №340836-02 (вул. Шолуденка, 16) за період з листопада 2015 року по квітень 2018 року (а.с.51-66). Крім того, позивач надає облікові картки по особовому рахунку за період з жовтня 2016 року по квітень 2018 року (а.с.67-79). Доказів направлення/вручення таких документів відповідачу позивачем не надані. 
Також, позивачем надані корінці наряду за період з 2015 року по 2018 рік щодо включення та відключення об`єкту, розташованого за адресою: вул. Шолуденка, 16 до/від теплопостачання (а.с.84-89).
Крім того, до поданої позовної заяви надано звіт вимірювальних параметрів по об`єкту нерухомого майна за вул. Шолуденка, 16 за період з 21.02.2016 по 24.01.2017 (а.с.91-96).
Листом від 17.05.2018 за вих.№577-Ад відповідач звернувся до ПАТ «Київенерго» щодо переведення сум з особових рахунків, на яких існує переплата, на особові рахунки із заборгованістю, зокрема: з особового рахунку НОМЕР_1 (вул. П.Запорожця 21 та Перова 20) з переплатою 51 351,8грн перевести на особовий рахунок 340836-02 (Шолуденко 16), за яким наявний борг у розмірі 35 586,26грн (а.с.160-162).
У відповідь на вказане звернення ПАТ «Київенерго» листом від 29.05.2018 за вих.№050КЕК/14/3/19539 повідомило, що станом на 01.05.2018 заборгованість ТОВ «Фора» за особовим рахунком №340836-02 складає 35 586,26грн та для врегулювання заборгованості просило звернутися до ПАТ «Київенерго» з листом, у якому зазначити, зокрема, договори та суми коригування в межах існуючої переплати та зареєструвати розрахунок коригування до податкових накладних (а.с.165-166).
Відповідачем в якості доказів сплати за теплову енергію за договором №340836-02 надано платіжні інструкції в національні валюті від: 24.01.2017 №3712259 на суму 15678,42грн, 21.02.2017 №3752264 на суму 4 021,27грн, 03.03.2017 №3769232 на суму 3701,94грн, 09.03.2017 №3778506 на суму 3 000грн, 28.03.2018 №4393802 на суму 15 000грн, 30.05.2017 №3905259 на суму 2 608,08грн (а.с.168-173).
11.10.2018 ПАТ «Київенерго» в ЄРПН зареєстровано податкову накладну №31244 на суму коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість, у розмірі 35586,26грн (а.с.174).
Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплати позивачу як новому кредитору вартість спожитої теплової енергії, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством, за порушення відповідного зобов`язання.
Заявлені позивачем вимоги суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Укладений між ПАТ «Київенерго» та ТОВ «Фора» договір від 01.10.2015 №340836-02 є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст.ст.173, 174, ч.1 ст.175 ГК України (тут і надалі у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст.175 ГК України.
Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; при цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Так, як установлено ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч.ч.1, 3 ст.510 ЦК України: сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор; якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 2 цієї статті визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України).
Як визначено ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.
Отже, з аналізу вказаних норм ЦК України вбачається, що кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором. При цьому, якщо договором встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється за згодою боржника, то така заміна без згоди боржника не відповідає умовам вказаного договору та приписам чинного законодавства (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.04.2024 у справі №922/1767/22 (922/3365/23)).
Пунктом .9.5 договору від 01.10.2015 №340836-02 його сторони встановили заборону на передачу прав та обов`язків, що виникли на підставі вказаного договору без згоди іншої сторони у письмовій формі. Тобто, користуючись свободою договору, його сторони погодили особливу умову для передачі прав та обов`язків за таким договором третім особам, а тому, отримання згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні є обов`язковою передумовою здійснення такої заміни, оскільки ця умова встановлена сторонами договору, за яким здійснюється заміна кредитора.
Під час розгляду даної справи суду не надано доказів отримання згоди відповідача на заміну кредитора у відповідному зобов`язанні з оплати теплової енергії, що виникло на підставі договору №340836-02 від 01.10.2015 на постачання теплової енергії, а відповідач такий факт заперечує.
Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні свідчить, що правочин про заміну кредитора у зобов`язанні між новим та первісним кредитором не породжує правових наслідків для боржника, оскільки не відбувається переходу до особи (нового кредитора) прав у матеріальних правовідносинах (правова позиція викладена в п.47 постанови Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №876/53/19).
З урахуванням викладеного, аналізуючи обставини справи, в сукупності з наданими доказами, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем набуття у встановленому законом та договором порядку прав кредитора за договором від 01.10.2015 №340836-02 на постачання теплової енергії, укладеним між ПАТ «Київенерго» та ТОВ «Фора». Отже, особа, яка звертається з відповідним позовом до суду не набула права вимагати виконання від відповідача зобов`язання з оплати, що виникло у відповідності із згаданим договором.
Зважаючи на викладене, у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 35 586,26грн основного боргу, а також похідних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за період з 01.11.2018 по 31.08.2025 у розмірі 7 300,55грн та втрат від інфляції за період з 01.11.2018 по 31.08.2025 у розмірі 23 807,21грн, нарахованих на такий борг, суд відмовляє.
Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по оплаті судового збору, понесені позивачем, суд покладає на позивача, враховуючи відмову у задоволенні заявлених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (ідентифікаційний код 40538421; 01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фора» (ідентифікаційний код 32294897; 08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5) про стягнення 35 586,26грн - основного боргу, 23 807,21грн - втрат від інфляції, 7 300,55грн - 3% річних.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова