ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" вересня 2026 р. Справа№ 910/5635/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сковородіної О.М.
суддів: Горбасенка П.В. 
Тищенко А.І. 

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Пакеліані Роми Бадрійовича
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2026 у справі №910/5635/22 (суддя - Г. П. Бондаренко-Легких)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Престиж"
до Міністерства юстиції України
За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
1) Приватне акціонерне товариство "Трест Київміськбуд-1" 
2) Фізична особа-підприємець Пакеліані Рома Бадрійович
про визнання протиправним та скасування наказу №1623/5 від 25.04.2022,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2026 у справі №910/5635/22 у задоволені позову відмовлено.
26.05.2026 до суду першої інстанції від третьої особи-2 надійшла заява про розподіл судових витрат, а саме: - на професійну правничу допомогу у розмірі 667 927, 21 грн; - на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 20 000, 00 грн; - на проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 74 638, 08 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2026 у справі №910/5635/22 заява третьої особи-2 була задоволена частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Престиж" на користь Фізичної особи-підприємця Пакеліані Роми Бадрійовича 30000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні заяви про розподіл решти судових витрат Фізичної особи-підприємця Пакеліані Роми Бадрійовича було відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням Фізична особа-підприємець Пакеліані Роми Бадрійович звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення в частині відмови у стягненні судових витрат, та просить суд задовольнити його вимоги у повному розмірі: на професійну правничу допомогу у розмірі 667 927,21 грн; на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 20 000,00 грн; на проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 74 638,08 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

Суд безпідставно повністю відмовив у стягненні витрат на проведення експертиз. Відмовляючи в стягненні цих витрат, місцевий суд виходив з того, що експертні висновки не були враховані судом та не були покладені в основу прийнятого рішення. Разом з цим, скаржник звертає увагу, що почеркознавчу експертизу було призначено ухвалою суду від 25.07.2024, і цією ж ухвалою на ФОП Пакеліані Р. Б. було покладено обов`язок оплатити її вартість. Суд сам визнав необхідність використання спеціальних знань, а після постановлення відповідної ухвали апелянт був зобов`язаний здійснити оплату в розмірі 74 638,08 грн. Відтак, понесені витрати є необхідними, реальними та безпосередньо пов`язаними з розглядом справи, а подальша відмова у їх стягненні з позивача є неправомірною.
Обґрунтованими, на думку скаржника, є й витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 20 000,00 грн, оскільки відповідним висновком експерта підтверджувалося, що належне скаржнику приміщення є тим самим приміщенням, щодо реєстрації якого виник спір. Додатково апелянт зауважує, що наведені судом першої інстанції постанови Верховного Суду стосувалися неможливості стягнення витрат за експертизи, проведені до звернення до суду, тоді як у цій справі обидві експертизи проводились вже після відкриття провадження.
Суд безпідставно відмовив у стягненні більшої частини витрат на професійну правничу допомогу. Зменшуючи заявлений розмір витрат більш ніж у 22 рази (до 30 000,00 грн), суд фактично обмежився загальним посиланням на їх неспівмірність та не навів мотивів, чому саме такий розмір відповідає критеріям співмірності.
Матеріали справи свідчать про значний обсяг наданої правничої допомоги: справа розглядалася майже три роки, проведено 13 судових засідань, підготовлено та подано низку пояснень, клопотань і заперечень. Було проведено дві експертизи, що вимагало підготовки клопотань, аналізу висновків та формування правової позиції.
Предметом спору було право власності на нежитлове приміщення, а тому справа мала виняткове значення для ФОП Пакеліані Р. Б., оскільки її наслідком могла стати втрата належного йому майна. За таких обставин заявлений розмір витрат на правничу допомогу цілком відповідає критеріям реальності, необхідності, розумності та є співмірним зі складністю справи і обсягом виконаної роботи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2026 було відкрито апеляційне провадження у справі №910/5635/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строк на подання відзиву заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

04.08.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2026 - без змін, а також стягнути з Фізичної особи-підприємця Пакеліані Роми Бадрійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Престиж» 30 000,00 грн витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування своєї позиції позивач вказує, що в апеляційній скарзі ФОП Пакеліані Р. Б. не наводить жодних доводів та аргументів, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для часткового скасування оскаржуваного рішення. Скаржник лише зазначає про незгоду з додатковим рішенням, не вказуючи конкретних обставин, які не були враховані судом першої інстанції, або норм процесуального закону, які були порушені.
Суд першої інстанції належним чином надав оцінку переліку та обсягу правової допомоги і вірно зазначив, що частина наданих послуг (наприклад, вивчення процесуальних ухвал чи окремих процесуальних документів, подання доказів) не можуть бути окремими послугами, оскільки без такого вивчення неможливо підготуватися до судового засідання.
Заявлений ФОП Пакеліані Р. Б. загальний розмір витрат на правничу допомогу є очевидно завищеним та неспівмірним зі складністю справи, процесуальним статусом скаржника і значенням рішення по суті спору для нього. Крім того, заявлений розмір має на меті необґрунтоване збагачення за рахунок позивача, що є недопустимим, враховуючи, що суд відмовив у позові не через його безпідставність, а через неналежний склад учасників.
Скаржник не спростував мотивів місцевого суду щодо відмови у стягненні витрат на проведення експертиз. Висновки почеркознавчої та будівельно-технічної експертиз не були покладені в основу рішення суду по суті спору, а тому відповідні витрати не можуть бути компенсовані.
На підтвердження понесених витрат у суді апеляційної інстанції позивач посилається на договір про надання правової допомоги від 27.07.2026, укладений з Адвокатським об`єднанням «Архітектор права», згідно з яким гонорар встановлено у фіксованому розмірі 30 000,00 грн, а також на платіжну інструкцію від 31.07.2026 та детальний опис наданих послуг.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2026 у справі №910/5635/22 у задоволені позову відмовлено.

Під час виступу у судових дебатах у судовому засіданні 21.05.2026 представник третьої особи-2 (ФОП Пакеліані Р. Б.), з посиланням на частину 8 статті 129 ГПК України зазначив, що докази на підтвердження понесення судових витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

26.05.2026 до суду від третьої особи-2 (ФОП Пакеліані Р. Б.) надійшла заява про розподіл судових витрат, а саме: - на професійну правничу допомогу у розмірі 667 927, 21 грн; - на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 20 000, 00 грн; - на проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 74 638, 08 грн.

03.06.2026 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву про розподіл судових витрат.

Дослідивши наявні матеріали, суд першої інстанції дійшов висновку щодо часткового задоволення заяви третьої особи-2.

Мотивуюче оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений ФОП Пакеліані Р. Б. розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 667 927,21 грн є неспівмірним із обсягом виконаних адвокатом робіт та часом, витраченим на їх виконання. 
Суд вказав на штучне завищення обсягу робіт, оскільки вивчення суто інформативних процесуальних ухвал охоплюється підготовкою до судових засідань, а подані письмові пояснення дублювали доводи відповідача та іншої третьої особи. З огляду на це, суд застосував критерії співмірності та зменшив суму витрат, що підлягають стягненню, до 30 000,00 грн.
Відмовляючи у відшкодуванні витрат на проведення будівельно-технічної (20 000,00 грн) та почеркознавчої (74 638,08 грн) експертиз, місцевий господарський суд виходив з того, що у задоволенні позову ТОВ «ТМ «Престиж» було відмовлено з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача. 
У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані висновки експертів не були враховані судом та не покладалися в основу прийнятого рішення по суті спору, а отже, підстави для їх відшкодування відсутні.

Положеннями ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 5 статті 129 ГПК України передбачає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

За змістом статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено види адвокатської діяльності, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Тож, вибір форми та суб`єкта надання правової допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта. Подібні висновки викладено в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №910/1344/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №916/893/21.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині незгоди із зменшенням витрат на професійну правничу допомогу з 667 927,21 грн до 30 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з наданого скаржником Детального опису виконаних робіт (наданих послуг) від 25.05.2026, представником третьої особи-2 заявлено до відшкодування значну кількість послуг з «Вивчення ухвали Господарського суду міста Києва...» за різні дати.

Врахувавши заперечення позивача, суд першої інстанції правомірно застосував критерії співмірності та дійшов обґрунтованого висновку про завищення обсягу виконаних робіт. Більшість ухвал суду у даній справі мали виключно інформативний характер щодо повідомлення сторін про дату наступного засідання, про що представник скаржника повідомлявся розпискою безпосередньо в залі суду. 
Відтак, виокремлення таких дій як самостійних послуг є безпідставним, оскільки вони охоплюються підготовкою до судових засідань. Крім того, місцевим судом вірно враховано, що подані письмові пояснення третьої особи-2 по суті спору значною мірою дублювали позицію відповідача та третьої особи-1.
Доводи апеляційної скарги про тривалість розгляду справи та її виняткове значення не спростовують детального аналізу суду першої інстанції щодо неспівмірності заявлених витрат із фактично витраченим часом на виконання конкретних професійних дій. Таким чином, оскаржуване рішення в цій частині є законним та підлягає залишенню без змін.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в частині відмови у відшкодуванні 74 638,08 грн витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи, колегія суддів зазначає таке.

Відмовляючи у стягненні зазначених витрат, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки у задоволенні позову ТОВ «ТМ «Престиж» було відмовлено з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача, висновок експерта не був покладений в основу прийнятого рішення суду від 21.05.2026.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України, яким було скасовано державну реєстрацію права власності позивача на спірне нежитлове приміщення. 
Скасовуючи попередні судові рішення у цій справі та направляючи її на новий розгляд, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 14.06.2023 прямо вказав на необхідність дослідити обставини щодо наявності або відсутності порушення прав третіх осіб та дати належну оцінку первинним документам, які стали підставою для реєстрації права власності.

Виконуючи обов`язкові вказівки суду касаційної інстанції, з метою з`ясування дійсної природи спірних правовідносин та перевірки доводів третьої особи-2 щодо підробки правовстановлюючих документів позивача, місцевий господарський суд ухвалою від 25.07.2024 призначив у справі судову почеркознавчу експертизу. 
Згідно з матеріалами справи, суд першої інстанції поклав обов`язок з оплати вартості вказаної експертизи безпосередньо на ФОП Пакеліані Р.Б.
На виконання ухвали суду, третьою особою-2 було сплачено 74 638,08 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями (№ 4KX7-M47X-A06H-CPXT від 21.05.2025 та № MM6C-71MX-8H51-EK4C від 22.05.2025).

Відмовляючи у задоволенні позову за результатами нового розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки спір про речове право має вирішуватися не з Міністерством юстиції України, а з особами, які оспорюють право власності позивача на майно.
Апеляційний суд наголошує, що висновок про неналежний склад учасників справи (зокрема, встановлення того, хто є справжнім носієм оспорюваного матеріального права) не є суто формальним процесуальним наслідком. Такому висновку суду передувало комплексне дослідження предмета і підстав позову, а також матеріально-правової природи конфлікту.

З`ясування питання про те, чи були підписи на правовстановлюючих документах ТОВ «ТМ «Престиж» автентичними (що і було предметом призначеної судом експертизи), було необхідним для встановлення того факту, що між сторонами існує реальний спір про право власності, а не публічно-правовий спір щодо правомірності реєстраційної процедури. 
Суд першої інстанції об`єктивно не міг би дійти законного та обґрунтованого висновку про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, без попереднього з`ясування характеру спірних правовідносин, для чого безпосередньо і була призначена та проведена почеркознавча експертиза.

З огляду на це, твердження суду в оскаржуваному додатковому рішенні про те, що висновок експерта не був покладений в основу рішення, суперечить логіці прийняття самого рішення по суті спору. 
Відповідні витрати у розмірі 74 638,08 грн були для учасника справи фактичними і неминучими (понесеними на виконання вимог ухвали суду), а тому підлягають стягненню з позивача, у позові якому було відмовлено повністю. Оскаржуване додаткове рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відмови у стягненні 20 000,00 грн витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи (висновок від 20.05.2024 №04-2024/1). 
Вказана експертиза проводилась на власне замовлення третьої особи-2 та оплачувалась згідно з договором про надання послуг від 30.04.2024. Оскільки цей доказ не призначався судом і не вплинув на вирішення спору, законні підстави для покладення цих витрат на позивача відсутні.

Щодо вимоги позивача (ТОВ «ТМ «Престиж»), викладеної у відзиві на апеляційну скаргу, про стягнення з ФОП Пакеліані Р.Б. 30 000,00 грн витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та має на меті усунути неповноту судового рішення. Особа, яка понесла судові витрати під час апеляційного перегляду додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, має право на відшкодування таких витрат, що відповідає принципу господарського судочинства, передбаченому у пункті 12 частини 3 статті 2 ГПК України.

Водночас, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін тощо.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 (пункти 174, 179), під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною 5 статті 129 ГПК України, може відступити від загального правила та не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково, обмеживши їх розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Дослідивши заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 30 000,00 грн та доданий опис наданих послуг, керуючись положеннями частини 5 статті 129 ГПК України, колегія суддів доходить висновку про його невідповідність критеріям розумності та пропорційності. Підготовка відзиву на апеляційну скаргу в цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу додаткової аналітичної роботи, оскільки правова позиція позивача не змінювалася, нові докази не досліджувалися, а зміст відзиву фактично зводиться до підтримки та цитування мотивів суду першої інстанції. З огляду на критерії реальності, розумності та співмірності, апеляційний суд вважає, що обґрунтованим розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є 5 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України у разі часткового задоволення скарги судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума заявлених ФОП Пакеліані Р.Б. вимог про відшкодування судових витрат у суді першої інстанції становила 762 565,29 грн. Додатковим рішенням суду першої інстанції цю заяву було задоволено частково на суму 30 000,00 грн. Отже, фактично апелянтом оскаржується додаткове рішення в частині відмови у стягненні судових витрат в сумі 732 565,29 грн (762 565,29 грн - 30 000,00 грн).
Як вказано вище, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та додаткове стягнення на користь скаржника витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи на суму 74 638,08 грн, що, відповідно, становить 10,19% (з урахуванням математичного округлення) від суми апеляційного оскарження.

Таким чином, сума апеляційних вимог скаржника, у задоволенні яких відмовлено судом апеляційної інстанції, становить 657 927,21 грн (732 565,29 грн - 74 638,08 грн), що складає 89,81% (з урахуванням математичного округлення).

Відтак з ФОП Пакеліані Р.Б. на користь ТОВ «ТМ «Престиж» пропорційно підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 490,57 грн ( 5 000,00 грн / 732 565,29 грн х 657 927,21 грн) ( що становить 89,81% (з урахуванням математичного округлення) від 5000 грн, визначених судом, як співмірного розміру на правничу допомогу при розгляді апеляційної скарги на додаткове рішення). У задоволенні решти вимог за заявою позивача належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пакеліані Роми Бадрійовича на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2026 у справі №910/5635/22 - задовольнити частково.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2026 у справі № 910/5635/22 в частині відмови у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Пакеліані Роми Бадрійовича про стягнення витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи - скасувати.

3. Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Престиж» (просп. Івасюка Володимира, буд. 6, корп. 4, літ. А, м. Київ, 04211; ідентифікаційний код: 31902622) на користь Фізичної особи-підприємця Пакеліані Роми Бадрійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 74 638,08 грн витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи.

4. В іншій частині додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2026 у справі № 910/5635/22 залишити без змін.

5. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Престиж» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції - задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пакеліані Роми Бадрійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Престиж» (просп. Івасюка Володимира, буд. 6, корп. 4, літ. А, м. Київ, 04211; ідентифікаційний код: 31902622) 4 490,57 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

6. У задоволенні решти заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Престиж» - відмовити.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

8. Матеріали справи №910/5635/22 повернути до місцевого господарського суду.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст. 287 ГПК України, та у строки, втсановлені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна 

Судді П.В. Горбасенко

А.І. Тищенко