КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2026 року м. Київ справа №320/49697/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа - підпиємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України, в якому просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області №2004/10-36-12/3229625252 від 26.11.2024 про виключення з реєстру платників єдиного податку фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , як платника єдиного податку третьої групи з 10.08.2022.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що оскаржуване рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем порушено процедуру проведення перевірки та прийняття спірного рішення, позаяк єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку, у той час як відносно позивача було проведено камеральну перевірку.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити в позові, оскільки спірне рішення прийняте контролюючим органом з урахуванням вимог чинного законодавства України та в межах повноважень, наданих законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 10.08.2022, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Рішенням ГУ ДПС у Київській області №2004/10-36-12/3229625252 від 26.11.2024 ФОП ОСОБА_1 виключено з реєстру платників єдиного внеску на підставі акта камеральної перевірки №48579/10-36-24-12 від 30.09.2024.
Так, в акті камеральної перевірки №48579/10-36-24-12 від 30.09.2024, як на підставу для виключення позивача з реєстру платників єдиного податку зазначено порушення умов застосування спрощеної системи оподаткування, а саме: абз. 8 підпункту 298.2.3. пункту 298.2 статті 298 ПКУ (у разі податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що виник у платника єдиного податку).
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу “заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом”. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Глава 1 розділу XIV ПК України регулює питання спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.
Відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Згідно з пунктом 296.3 статті 296 ПК України платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.
Податкові декларації, крім випадків, передбачених ПК України, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (підпункт 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України).
Пунктами 295.3, 295.4 статті 295 ПК України визначено, що платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.
Сплата єдиного податку платниками третьої групи здійснюється за місцем податкової адреси.
Відповідно до підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.
Згідно з абзацом 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.
За приписами пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Системний аналіз наведених вище норм права свідчить про те, що виявлення порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених Главою 1 розділу ПК України можливе лише під час проведення перевірок.
Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 18.03.2025 у справі №160/21398/24, від 18.02.2026 у справі №400/8875/24.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
У постанові від 22.09.2020 у справі №520/8836/18 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, окрім наведених вище висновків, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення.
Зміст висновків наведених постанов свідчить про те, що установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
Верховний Суд при розгляді подібних адміністративних справ сформував наступні висновки: реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (постанови від 26.02.2019 у справі №805/1396/17-а, від 05.02.2019 у справі №805/206/17-а, від 24.01.2019 у справі №813/1346/18, від 05.06.2018 у справі №813/4266/17, від 18.02.2026 у справі №400/8875/24).
Тому єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки, на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.02.2026 у справі №400/8875/2453, вирішуючи спір про правомірність рішення суб`єкта владних повноважень, адміністративний суд перевіряє це рішення на відповідність критеріям правомірності, встановленим частиною другою статті 2 КАС України.
Відсутність у рішенні контролюючого органу вичерпних відомостей, які б давали змогу перевірити його законність і обґрунтованість, позбавляє можливості встановити дійсний предмет доказування у справі.
Податкові органи зобов`язані забезпечити наявність усіх необхідних даних для перевірки правомірності використання типових форм рішень, дотримуючись принципів обґрунтованості та чіткості, визначених національним законодавством та стандартам Європейського суду з прав людини.
Судом встановлено, що оскаржуване рішення ГУ ДПС у Київській області №2004/10-36-12/3229625252 від 26.11.2024 прийнято на підставі акта №48579/10-36-24-12 від 30.09.2024.
Водночас матеріали справи не підтверджують проведення щодо позивача належної документальної перевірки в порядку, передбаченому Податковим кодексом України, яка за предметом та процедурою могла б бути правовою підставою для висновку про неможливість подальшого перебування позивача на спрощеній системі оподаткування. За відсутності такої перевірки контролюючий орган не мав належної процесуальної основи для прийняття рішення про виключення позивача з Реєстру платників єдиного податку.
Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки.
Встановлене судом порушення не є суто формальним та не може розцінюватися як такий недолік оформлення, що не впливає на законність спірного рішення. Згідно з положеннями Податкового кодексу України документальна перевірка є саме тією процесуальною формою податкового контролю, у межах якої контролюючий орган уповноважений досліджувати своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків і зборів, а документальна невиїзна перевірка, крім того, потребує наявності передбачених законом підстав, рішення про її проведення та дотримання спеціального порядку повідомлення платника податків. Отже, у разі коли рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку приймається без належного підтвердження проведення саме такої перевірки у встановленому законом порядку, контролюючий орган фактично позбавляє платника тих процесуальних гарантій, які закон безпосередньо пов`язує з можливістю втручання у його податковий статус.
Водночас належних даних про дотримання щодо позивача процедури документальної перевірки, яка за предметом контролю могла бути належною правовою підставою для висновку про наявність умов, передбачених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, матеріали справи не містять. За таких обставин контролюючий орган фактично використав результат неналежно підтвердженої контрольної процедури як безпосередню підставу для виключення позивача з Реєстру платників єдиного податку.
Суд також враховує, що саме в межах належно проведеної перевірки платник податків має реальну, а не декларативну можливість знати про предмет контролю, подати пояснення, надати документи, які спростовують висновки контролюючого органу, а також реалізувати право на подання заперечень до акта перевірки до прийняття рішення за її наслідками. Якщо ж акт перевірки і рішення, прийняте на його підставі, датовані одним днем, це об`єктивно ставить під сумнів реальність такої процесуальної можливості та свідчить про те, що контролюючий орган перейшов від фіксації власного висновку одразу до застосування несприятливого для платника наслідку, не забезпечивши йому належної участі в адміністративній процедурі.
Саме з огляду на це допущене порушення могло безпосередньо вплинути на правильність висновків відповідача щодо наявності у позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. За відсутності належної документальної перевірки суд позбавлений можливості вважати, що контролюючий орган одержав і оцінив усі юридично значимі дані у спосіб, передбачений законом, а позивач мав реальну можливість спростувати такі висновки, зокрема посиланням на помилкове декларування та подання уточнюючої звітності. Тому зазначений процедурний дефект стосується не просто аспектів оформлення матеріалів перевірки, а саме законної підстави для ухвалення спірного рішення.
Згідно з постановою Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №520/8836/18, невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частині другій статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом; податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 виснувала таке: аналізованими нормами ПК України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Отже, за правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою “плоди отруйного дерева”, сформульованій Європейським судом з прав людини у справах “Гефген проти Німеччини”, “Нечипорук і Йонкало проти України”, “Яременко проти України”, відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.09.2020 у справі №520/8836/18.
З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду суд вважає, що спірне рішення, прийняте на підставі висновків контролюючого органу, викладених в акті камеральної перевірки, могло бути винесено виключно за результатом проведення документальної перевірки. Проведення ж замість документальної перевірки камеральної перевірки, на переконання суду, є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення, прийнятого за результатом такої неправомірної перевірки.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування спірного рішення про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку.
Оскільки спірним рішенням ГУ ДПС у Київській області №2004/10-36-12/3229625252 від 26.11.2024 позивача виключено з Реєстру платників єдиного податку з 30.09.2024, скасування такого рішення саме по собі не призводить автоматично до фактичного відновлення того правового стану, який існував до порушення. За таких обставин лише формальне скасування рішення без покладення на відповідача обов`язку вчинити дії щодо поновлення реєстрації не забезпечує повного та реального поновлення порушеного права позивача.
Такий підхід узгоджується з завданням адміністративного судочинства, яким є ефективний захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Крім того, частина друга статті 245 КАС України прямо передбачає можливість як зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, так і застосування іншого способу захисту, що не суперечить закону та забезпечує ефективний захист прав особи.
У спірних правовідносинах поновлення реєстрації позивача як платника єдиного податку є саме тим способом захисту, який безпосередньо відповідає характеру порушення. Вимога про зобов`язання відповідача поновити реєстрацію позивача в Реєстрі є похідною від вимоги про скасування рішення і становить необхідний елемент повного судового захисту.
При цьому суд виходить з того, що задоволення такої позовної вимоги не є втручанням у дискреційні повноваження контролюючого органу. Дискреція має місце лише тоді, коли закон залишає суб`єкту владних повноважень можливість обрати один із кількох правомірних варіантів поведінки. Натомість після встановлення судом протиправності рішення про виключення позивача з Реєстру у відповідача не залишається свободи розсуду щодо того, чи відновлювати правовий статус позивача: обов`язком такого органу є приведення реєстраційних даних у стан, що існував до незаконного рішення. Тобто у цьому випадку суд не підміняє собою податковий орган у здійсненні владних управлінських функцій, а лише зобов`язує його виконати той варіант поведінки, який є єдино правомірним за встановлених судом обставин.
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що належним, ефективним і таким, що відповідає завданню адміністративного судочинства, способом захисту порушених прав позивача є не лише визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Київській області №2004/10-36-12/3229625252 від 26.11.2024, а й зобов`язання відповідача поновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку та внести відповідні відомості до Реєстру платників єдиного податку. Саме такий спосіб захисту усуває як юридичну підставу порушення, так і його фактичні наслідки для позивача.
При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що його реєстрація як платника єдиного податку підлягає поновленню з дня виключення, - 30.09.2024, а не 10.08.2022, як помилково зазначив останній в прохальній частині позову.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити частково.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Разом з тим суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовної вимоги немайнового характеру не застосовується.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Ураховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ДПС у Київській області.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області №2004/10-36-12/3229625252 від 26.11.2024 про виключення з реєстру платників єдиного податку фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , як платника єдиного податку третьої групи з 30.09.2024.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 44096797) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.