Справа № 947/45166/25
Провадження № 2-о/522/261/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«02» червня 2026 року
Приморський районний суд м. Одеси
в складі головуючого судді - Шенцевої О.П.
за участю секретаря – Сафтюк-Панько Б.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Добропільська міська військова адміністрація, Київська державна нотаріальна контора у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення юридичного факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю від Київського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи Добропільська міська військова адміністрація, Київська державна нотаріальна контора у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення юридичного факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
В обґрунтування своїх вимог, заявник посилалась на те, що після смерті її чоловіка відкрилася спадщина на все належне йому майно. Заповіту померлий не залишив, тому спадкування має здійснюватися за законом. На день смерті спадкодавця вони були зареєстровані за різними адресами в Донецькій області, м. Білицьке. Проте, вони вимушено переїхали до міста Одеси, де з 15 квітня 2022 року були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та фактично постійно проживали разом за однією адресою: АДРЕСА_1 . 
08 серпня 2025 року заявник звернулася до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса для оформлення спадкових прав. Постановою державного нотаріуса Пінігіної Т.М. від 17 жовтня 2025 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через неможливість документального підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та пропуском строку для подання заяви. Встановлення даного факту необхідно заявнику для реалізації права на оформлення спадщини. 
Матеріали зазначеної справи надійшли 19.02.2026 до Приморського районного суду м Одеси, та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану справу було передано на розгляд судді Шенцевій О.П.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.03.2026 р., справу було прийнято до провадження судді Шенцевої О.П. та витребувано з Головного управління ПФУ в Донецькій області відомості про отримання допомоги на поховання ОСОБА_2 та з Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса – копію спадкової справи після ОСОБА_2 
18 березня 2026 року Добропільська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області подала заяву про розгляд справи без участі її представника.
28 квітня 2026 року з Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява зі скан-копією спадкової справи.
02 червня 2026 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне:
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 травня 1981 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Київським відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 17984. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, і заявник є спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України. 
Судом детально досліджено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №3820/02-31 від 17 жовтня 2025 року, винесену державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіною Т.М. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори 08 серпня 2025 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 . 
Обґрунтовуючи відмову у вчиненні нотаріальної дії, державний нотаріус зазначив, що відповідно до вимог спадкового законодавства та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємець має підтвердити факт прийняття спадщини шляхом подання заяви у визначений законом строк або довести факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Нотаріусом у постанові зафіксовано, що на момент смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) спадкодавець та спадкоємець ОСОБА_1 були зареєстровані за різними адресами в Донецькій області, м. Білицьке, у зв`язку з чим відсутнє документальне підтвердження їхнього спільного проживання за правилами реєстраційного обліку. Крім того, державний нотаріус відобразив у постанові, що заявником пропущено встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вона звернулася до нотаріальної контори лише 08 серпня 2025 року, тобто через 1 рік та 9 місяців після смерті чоловіка. На підставі викладеного, через відсутність спільної реєстрації та неможливість документально підтвердити факт проживання в межах нотаріального процесу, а також через пропуск строку, нотаріус постановив відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснив їй право звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем або визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 
Разом з тим, факт спільного постійного проживання заявника та спадкодавця на час відкриття спадщини повністю підтверджується наступними належними та допустимими доказами, наданими суду, а саме: довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 № 5106-5001509876 від 15.04.2022 року та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 № 5106-5001509649 від 15.04.2022 року. Отже, фактичним місцем проживання/перебування обох із них з 15.04.2022 року визначено одну й ту саму адресу: АДРЕСА_1 . Дані докази беззаперечно свідчать, що подружжя безперервно проживало разом за вказаною адресою до дня смерті ОСОБА_2 . 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року, де зазначено, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем, якщо цей факт підтверджується іншими належними та допустимими доказами. Також, згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод або підставою для їх обмеження. 
Враховуючи, що матеріалами справи повністю доведено факт спільного постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, суд вважає за необхідне задовольнити заяву, оскільки встановлення цього факту має для заявника юридичне значення та дозволить реалізувати її майнові спадкові права.
Водночас, суд не вбачає наявність будь-якого спору про право у даному випадку.
Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. До аналогічних правових висновків прийшов Верховний Суд у Постанові КЦС ВС від 26.04.2023 № 204/1052/20 Постанові КЦС ВС від 31 липня 2024 року у справі № 642/2554/23; Постанові КЦС ВС від 29 листопада 2024 року у справі №691/517/23; Постанові КЦС ВС від 31 жовтня 2024 року у справі №705/4133/22. Таким чином, встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем (якщо це родичі першого ступеня споріднення) - є ефективним способом захисту прав, оскільки це встановлює факт прийняття спадщини і надає можливість оформити спадщину у передбаченому законодавством нотаріальному порядку.
У постанові від 26.04.2023 у справі № 204/1052/20 Верховний Суд виклав правову позицію, згідно з якою під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Отже, особа, яка фактично проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. І у разі, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цього факту.
Частинами 1-3, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник є доведеними, ніким не спростовані, суд дійшов висновку про задоволення вимог. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 247, 258-259, 263-265, 268, 293, 315, 316, 354 ЦПК України, суд –
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Добропільська міська військова адміністрація, Київська державна нотаріальна контора у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення юридичного факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити. 
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , до дня його смерті. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 15.07.2026 року.

Суддя: