ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

08 липня 2026 року	Справа №160/11053/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника Грищенка Владислава Андрійовича до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів в частині накладення дисциплінарного стягнення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

29.04.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 27.04.2026 року через систему “Електронний суд” позовна ОСОБА_1 в особі представника Грищенка Владислава Андрійовича до військової частини НОМЕР_1 , в якій представник позивача просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2025 року №792 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 90 відсотків;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2025 року №795 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 60 відсотків;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2025 року №802 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 50 відсотків;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2025 року №804 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та невиплати щомісячної премії за листопад 2025 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за листопад 2025 року відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, з урахуванням виплачених сум.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що на підставі протиправних наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 , позивача позбавленого його законного права на отримання щомісячної премії за листопад 2025 року цвілому, а незаконно накладені на нього дисциплінарні стягнення, які не відповідають дійсним обставинам справи, завдають шкоди діловій репутації та честі військовослужбовця, який сумлінно виконує свої обов`язки із захисту державного суверенітету України, формують хибне уявлення про нього як про недисциплінованого військовослужбовця та унеможливлюють належну оцінку його службової діяльності командуванням і іншими військовослужбовцями. Враховуючи, що ОСОБА_1 належним чином виконував свої службові обов`язки та діяв відповідно до керівних документів і складеної бойової обстановки, накази командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2025 року №792 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ”, від 22.11.2025 року №795 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ”, від 25.11.2025 року №802 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” та від 25.11.2025 року №804 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” є протиправними та підлягають скасуванню, а щомісячна премія за листопад 2025 року підлягає виплаті.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2026 року зазначена вище справа розподілена та 30.04.2026 року передана судді Пруднику С.В.
04.05.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у військової частини НОМЕР_1 засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копії: наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2025року №792 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення - сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 90 відсотків; наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2025 року №795 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 60 відсотків; наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2025 року №802 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 50 відсотків; наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2025 року №804 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та невиплати щомісячної премії за листопад 2025 року; докази ознайомлення ОСОБА_1 із спірними наказами; усіх документів, які слугували підставою задля прийняття відносно ОСОБА_1 спірних наказів в частині накладення дисциплінарного стягнення - сувора догана; матеріалів службового розслідування відносно ОСОБА_1 по спірним наказам. Судом вказано, що в разі неможливості надання письмових доказів подати до суду вмотивовані та обґрунтовані пояснення (зазначити який саме документ не має можливості подати та з яких підстав). Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (inbox@adm.dp.court.gov.ua; inboxdoas@adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 29.05.2026 року. Судом попереджено військову частину НОМЕР_1 про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. 
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України та на момент виникнення спірних правовідносин перебував у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.10.2023 року №14, старшого солдата ОСОБА_1 , який був призначений наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 28.09.2023 року № 301-РС та прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , з 05.10.2023 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на речове та грошове забезпечення, а з 06.10.2023 року - на повне котлове забезпечення.
Відповідно до зазначеного наказу, з 05.10.2023 року старший солдат ОСОБА_1 вважався таким, що прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою навідника 2 зенітного кулеметного відділення 1 зенітного кулеметного взводу 5 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 , військово-облікова спеціальність – 101281А.
Крім того, судом встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій від 04.01.2024 року серії НОМЕР_3 .
Матеріалами справи підтверджено, що під час проходження військової служби позивач виконував завдання за призначенням у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , у тому числі завдання, пов`язані із забезпеченням функціонування мобільних вогневих груп та виконанням бойових (спеціальних) завдань.
Як зазначає представник позивача у поданій до суду позовній заяві, 25.11.2025 року приблизно о 01 годині розрахунок мобільної вогневої групи (далі – МВГ) під командуванням виконуючого обов`язки командира відділення старшого солдата ОСОБА_1 під час виконання бойового розпорядження із прикриття повітряного простору перебував на визначеній вогневій позиції.
За твердженнями представника позивача, під час несення служби військовослужбовцями МВГ було виявлено чотирьох невідомих осіб у військовій формі, які намагалися здійснити проникнення на територію вогневої позиції та не мали при собі письмового наказу (припису) на проведення перевірки або інших документів, які б підтверджували законність їх перебування у зазначеному місці.
Представник позивача зазначає, що у зв`язку з невиконанням вказаними особами законних вимог військовослужбовців щодо зупинки та припинення наближення до вогневої позиції, відповідно до вимог Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України, було здійснено один попереджувальний постріл угору.
Як вказує представник позивача, після зазначеної події старший солдат ОСОБА_1 невідкладно доповів про обставини, що сталися, командиру 5 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_2 та командиру військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_3 .
Крім того, у той же день - 25.11.2025 року - позивачем було подано письмовий рапорт на ім`я командира 5 зенітної кулеметної роти капітана ОСОБА_2 , у якому викладено обставини затримання невідомих осіб на вогневій позиції МВГ під час виконання бойового завдання та порушено питання щодо необхідності звернення до старшого командування з приводу проведення службового розслідування за фактом зазначеної події.
Разом із тим, як зазначає представник позивача, 25.11.2025 року приблизно о 02 годині командир 5 зенітної кулеметної роти капітан ОСОБА_2 , прибувши на місце розташування МВГ, надав позивачу наказ передати особисту зброю – автомат АКС, який останнім було виконано.
Після цього, за твердженнями представника позивача, старшого солдата ОСОБА_1 було доставлено до КНП КМП «Міська лікарня №9» для проведення медичного огляду з метою встановлення можливого стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння.
При цьому представник позивача посилається на висновок №568/2 від 25.11.2025 року, відповідно до якого за результатами проведеного медичного огляду у ОСОБА_1 стан алкогольного або наркотичного сп`яніння не встановлено, ознак вживання алкогольних чи наркотичних речовин не виявлено.
Також представник позивача зазначає, що 25.11.2025 року приблизно о 19 годині у приміщенні командного пункту військової частини НОМЕР_1 за участю командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 , командира 5 зенітної кулеметної роти капітана ОСОБА_2 та інших військовослужбовців відбулася розмова із позивачем, під час якої, за твердженням останнього, щодо нього було застосовано психологічний тиск, висловлювалися звинувачення у порушенні військової дисципліни та вживанні наркотичних речовин.
Як зазначає представник позивача, внаслідок зазначених обставин стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився, у зв`язку з чим 25.11.2025 року останній був госпіталізований до кардіологічного відділення КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», де перебував на стаціонарному лікуванні до 05.12.2025 року, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №8989 від 05.12.2025 року.
Крім того, представник позивача вказує, що 05.12.2025 року під час телефонної розмови із командиром 5 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 йому стало відомо про нібито застосування до старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
При цьому, як зазначено у позовній заяві, до моменту звернення до суду позивачу не було повідомлено про зміст наказу щодо накладення дисциплінарного стягнення, не надано для ознайомлення сам наказ, а також матеріали, які стали підставою для висновку про наявність у його діях порушення військової дисципліни.
Також представник позивача зазначає, що, незважаючи на ненадання відповідних документів, із грошового забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2025 року було здійснено утримання коштів, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 19.04.2026 року №IUGM6EF0TIBM93JR.
Судом встановлено, що у листопаді 2025 року командуванням військової частини НОМЕР_1 було проведено низку службових перевірок та за їх результатами складено відповідні рапорти посадових осіб, на підставі яких у подальшому було прийнято накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Так, 18.11.2025 року тимчасово виконуючим обов`язки командира 5 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_4 було подано рапорт за вхідним №6301 щодо можливого порушення позивачем вимог наказу про заборону використання особистого автотранспорту в районах виконання бойових (спеціальних) завдань.
За результатами розгляду зазначеного рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 , 18.11.2025 року видано наказ №792 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 », яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани та визначено виплату щомісячної премії за листопад 2025 року у розмірі 90 відсотків встановленого розміру.
Надалі, 22.11.2025 року командиром 5 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_5 було подано рапорт за вхідним №6388 щодо факту неналежної експлуатації та утримання озброєння старшим солдатом ОСОБА_1 .
У вказаному рапорті зазначалося, що під час перевірки мобільної вогневої групи №512 1 зенітного кулеметного взводу 5 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 було виявлено несправний кулемет «Browning М2», відповідальним за утримання якого визначено позивача.
На підставі зазначеного рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 , 22.11.2025 року було видано наказ №795 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ».
Вказаним наказом позивачу було поставлено у провину порушення вимог статей 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у зв`язку із чим на нього накладено дисциплінарне стягнення у виді суворої догани, а також встановлено виплату щомісячної премії за листопад 2025 року у розмірі 60 відсотків.
Також судом встановлено, що 25.11.2025 року головним сержантом 1 зенітного кулеметного взводу 5 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_6 було подано рапорт за вхідним №7041 щодо порушення позивачем військової дисципліни та невиконання наказу безпосереднього командира.
Тобто, позивачу ставилось у провину залишення місця тимчасового розташування відділення охорони боєкомплекту та прибуття без відповідного розпорядження на місце бойового чергування мобільної вогневої групи №512.
За результатами розгляду зазначених обставин командиром військової частини НОМЕР_1 25.11.2025 року видано наказ №802 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ».
Вказаним наказом на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді суворої догани та визначено виплату щомісячної премії за листопад 2025 року у розмірі 50 відсотків встановленого розміру.
Крім того, 25.11.2025 року командиром 5 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_5 було подано рапорт за вхідним № 7042 щодо порушення позивачем порядку звернення до безпосередніх командирів (начальників).
Також 25.11.2025 року старшим сержантом ОСОБА_6 було подано рапорт за вхідним №7043 щодо порушення позивачем статутних взаємовідносин між військовослужбовцями, використання нецензурної лексики та прояву неповаги до членів комісії під час проведення перевірки.
На підставі вказаних рапортів командиром військової частини НОМЕР_1 25.11.2025 року видано наказ № 804 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 », яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді суворої догани та прийнято рішення про невиплату щомісячної премії за листопад 2025 року.
Крім того, судом встановлено, що 06.01.2026 року ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення у зв`язку з направленням до іншої військової частини для подальшого проходження військової служби.
У подальшому, з метою з`ясування обставин притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, його представником - адвокатом Адвокатського об`єднання «Юридична фірма «Аріо» Владиславом Грищенком, який діяв на підставі договору про надання правничої допомоги, було направлено до військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит від 04.02.2026 року №34.48-11 в порядку статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Як вбачається із матеріалів справи, зазначений адвокатський запит був обумовлений необхідністю отримання документів та відомостей, які мають істотне значення для захисту прав та інтересів позивача, у тому числі для перевірки законності прийняття командиром військової частини НОМЕР_1 наказів про притягнення старшого солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у період з 18.11.2025 року по 25.11.2025 року.
У відповідь на зазначений адвокатський запит військовою частиною НОМЕР_1 листом від 07.04.2026 року №628, за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , адвокату було надано інформацію та долучено витяги з наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а саме: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2025 року №792; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2025 року №795; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2025 року №802; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2025 року №804. 
При цьому судом встановлено, що зазначені накази були прийняті командуванням військової частини НОМЕР_1 на підставі рапортів окремих військовослужбовців, а саме:
рапорту ТВО командира 5 зенітної кулеметної роти старшого лейтенанта ОСОБА_8 , зареєстрованого за вхідним номером №6301; 
рапорту командира 5 зенітної кулеметної роти капітана ОСОБА_9 , зареєстрованого за вхідним номером №6388; 
рапорту головного сержанта 1 зенітного кулеметного взводу 5 зенітної кулеметної роти старшого сержанта ОСОБА_10 , зареєстрованого за вхідним номером №7041; 
рапорту командира 5 зенітної кулеметної роти капітана ОСОБА_9 , зареєстрованого за вхідним номером №7042; 
рапорту головного сержанта 1 зенітного кулеметного взводу старшого сержанта ОСОБА_10 , зареєстрованого за вхідним номером №7043.
Таким чином, судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із прийняттям командиром військової частини НОМЕР_1 низки наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування заходів впливу у вигляді зменшення або невиплати щомісячної премії за листопад 2025 року.
Позивач вважаючи спірні накази протиправними та безпідставними, звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до часин 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений, та діє станом на час розгляду справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 2 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (частина 3 статті 2 Закону № 2232-XII).
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина 4 статті 2 Закону № 2232-XII).
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок № 608).
Згідно з абз. 4 пункту 2 розділу I Порядку № 608 службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Пунктами 13, 14 розділу ІІІ Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців. До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Як вбачається з пункту 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку № 608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Одночасно суд вважає за доцільне зазначити, що проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця навіть до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Вказана позиція зазначена в постанові Верховного суду від 13.06.2024 у справі №420/9472/23.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина 3 статті 5 Дисциплінарного статуту).
Згідно з частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
Відповідно до вимог статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
На підставі статті 86 Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого (стаття 87 Дисциплінарного статуту).
Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк (стаття 88 Дисциплінарного статуту).
Статтею 48 Дисциплінарного статуту встановлено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Командир відділення, головний сержант (заступник командира) взводу мають право застосовувати стягнення, передбачені пунктами «а»-«г» статті 48 цього Статуту (стаття 49 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі Статут внутрішньої служби), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;
бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;
вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
За приписами статті 49 цього Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Відповідно до статті 96 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.
Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення (стаття 97 Дисциплінарного статуту).
Оцінюючи спірні накази, якими позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «догани» та «суворої догани», суд зазначає таке.
Як було зазначено вище, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (пункт 86 Дисциплінарного статуту).
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що передумовою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є, насамперед, належне виявлення та фіксація факту порушення.
Лише після встановлення всіх обставин вчиненого порушення, зокрема: неправомірності дій військовослужбовця, наявності причинного зв`язку між правопорушенням і виконанням ним обов`язків військової служби, ступеня вини, порушених норм законодавства, а також причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та їх належного документального оформлення, командир має право приймати рішення про накладення дисциплінарного стягнення або застосування інших заходів впливу.
Факт невиконання чи неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, порушення військової дисципліни або громадського порядку підлягає обов`язковій фіксації уповноваженою посадовою особою у відповідних документах доповідній записці, акті перевірки або рапорті. У таких документах мають бути відображені обставини порушення, причини та умови його вчинення, ступінь вини, дата і час події, особа, яка виявила порушення, а також зміст самого порушення.
Крім того, військовослужбовцю має бути забезпечено право надати письмові пояснення щодо виявленого порушення, оскільки дотримання зазначених процедур є необхідною умовою законності, об`єктивності та справедливості під час встановлення та фіксації дисциплінарного проступку.
На переконання суду, дотримання процедури притягнення військовослужбовця до відповідальності забезпечує, зокрема, можливість реалізації таким військовослужбовцем права, визначеного Дисциплінарним статутом, на подання скарги старшому командирові або звернення до суду у встановлений законом строк.
Натомість, відповідачем до матеріалів справи не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем дисциплінарного порушення. Зокрема, відсутні відомості про те, коли і ким було виявлено порушення, у чому саме воно полягало, не відібрано письмових пояснень ні у позивача, ні в інших військовослужбовців щодо обставин виявлення нібито низької виконавчої дисципліни з боку позивача.
Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження покладення на позивача конкретних завдань, невиконання яких стало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та суворої догани.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
У Рішенні від 11.10.2018 № 7-р/2018 (справа № 1-123/2018(4892/17) Конституційний Суд України зазначив, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними.
Європейська Комісія «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev) схвалила Доповідь «Верховенство права» (далі - Доповідь), у якій до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (п. 41).
У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення з достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.
Щодо заборони свавілля у п. 52 Доповіді вказано про те, що хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватися у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним з поняттям верховенства права.
Виходячи з практики ЄСПЛ, за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості адміністративних актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення від 31.07.2008 у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» (DRUZSTEVNI ZALOZNA PRIA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC), рішення від 22.11.1995 у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (BRYAN v. THE UNITED KINGDOM), рішення від 21.07.2011 у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру» (SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS), рішення від 02.12.2010 у справі «Путтер проти Болгарії» (PUTTER v. BULGARIA)).
Також ЄСПЛ неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» («Pedersen and Baadsgaard v. Denmark», заява № 49017/99); пункти 68-70) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Наведене дає підстави стверджувати, що межі дискреції відповідного командира щодо (не)призначення службового розслідування та, як наслідок, притягнення до дисциплінарної відповідальності, не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому контролю.
Накази командира військової частини НОМЕР_1 : від 18.11.2025 року №792 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 90 відсотків; від 22.11.2025 року №795 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 60 відсотків; від 25.11.2025 року №802 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 50 відсотків; від 25.11.2025 року №804 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та невиплати щомісячної премії за листопад 2025 року містять виключно посилання на нормативні акти та узагальнені формулювання щодо допущених позивачем порушень, без будь-якої конкретизації, що за відсутності інших доказів на підтвердження допущення позивачем порушення дисципліни, ставить під сумнів існування обставин, з настанням яких Дисциплінарний статут пов`язує право відповідача на застосування дисциплінарних стягнень.
Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 22 червня 2023 року у справі №380/12332/20, для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.
Однак, відповідачем не розкрито суті правопорушень, вчинення яких інкримінується саме позивачу, невиконання (неналежне виконання) ним своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни або громадського порядку тощо.
Також, суд зазначає, що саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також ненаведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваних наказів.
Відповідно до положень статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вказані критерії суд приходить до висновку, що прийняте рішення відповідача винесено необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Отже, відповідач у цій справі не довів правомірності прийнятих наказів щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Отже, суд приходить про протиправність наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2025 року №792 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 90 відсотків; наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2025 року №795 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 60 відсотків; наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2025 року №802 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 50 відсотків та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2025 року №804 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та невиплати щомісячної премії за листопад 2025 року.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання військової нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за листопад 2025 року відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, з урахуванням виплачених сум, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (далі – Порядок №260), командири (начальники) військових частин мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Згідно з пунктом 3 розділу XVI Порядку №260 виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини з урахуванням, зокрема, військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень та показників виконання службових обов`язків.
Разом з тим, суд звертає увагу, що застосування положень Порядку №260 щодо зменшення розміру щомісячної премії не може розглядатися окремо від правової оцінки законності самого дисциплінарного стягнення, яке стало підставою для такого зменшення.
У спірних правовідносинах зменшення та невиплата позивачу щомісячної премії за листопад 2025 року були безпосереднім наслідком прийняття командиром військової частини НОМЕР_1 наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани.
Водночас судом встановлено, що зазначені накази в частині накладення дисциплінарних стягнень є протиправними та підлягають скасуванню у зв`язку з недоведеністю факту вчинення позивачем дисциплінарних проступків, відсутністю належного обґрунтування прийнятих рішень та порушенням принципів законності, обґрунтованості й пропорційності.
Отже, правова підстава, з якою Порядок №260 пов`язує можливість зменшення розміру щомісячної премії, у даному випадку відсутня, оскільки така підстава ґрунтувалася виключно на дисциплінарних стягненнях, законність яких не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду справи.
Суд зазначає, що визнання протиправним дисциплінарного стягнення має наслідком відновлення порушеного права військовослужбовця у тому стані, який існував до прийняття незаконного рішення. Інше тлумачення фактично означало б збереження негативних майнових наслідків незаконного рішення суб`єкта владних повноважень навіть після його скасування судом.
При цьому позбавлення або зменшення премії не є самостійним заходом дисциплінарної відповідальності, а є похідним фінансовим наслідком застосування дисциплінарного стягнення у випадках, передбачених Порядком №260.
Таким чином, після встановлення судом протиправності наказів про накладення дисциплінарних стягнень відповідач втратив правові підстави для застосування до позивача негативних майнових наслідків у вигляді зменшення або невиплати щомісячної премії за листопад 2025 року.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за листопад 2025 року з урахуванням сум щомісячної премії, які були зменшені або не виплачені внаслідок застосування незаконних дисциплінарних стягнень, є похідними від вимог про скасування протиправних наказів та підлягають задоволенню.
Щодо строку звернення до суду.
Так, одночасно із позовною заявою представник позивача подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій вказав, що позивач оскаржує накази командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2025 № 792, від 22.11.2025 № 795, від 25.11.2025 № 802 та від 25.11.2025 № 804 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Представник позивача зазначив, що позивач дізнався про існування зазначених наказів лише після отримання відповіді військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит від 07.04.2026 № 628, яка була отримана 12.04.2026, до якої були долучені копії оскаржуваних наказів.
Вказав, що після отримання грошового забезпечення за листопад 2025 року у зменшеному розмірі позивач звернувся за правничою допомогою, у зв`язку з чим його представником неодноразово направлялися адвокатські запити до військової частини НОМЕР_1 з метою отримання інформації щодо підстав зменшення виплат, наявності дисциплінарних стягнень та копій відповідних документів.
Зазначив, що військова частина НОМЕР_1 тривалий час не надавала запитувану інформацію, а надана 03.02.2026 відповідь містила відмову у її наданні з посиланням на необхідність подання письмової згоди позивача на отримання конфіденційної інформації.
Представник позивача наголосив, що лише після отримання відповіді від 07.04.2026 №628 позивачу стали відомі обставини прийняття спірних наказів, їх зміст та підстави притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що унеможливлювало раніше звернення до суду з вимогами про їх оскарження.
Також зазначив, що посилання військової частини НОМЕР_1 на доведення змісту наказів до відома позивача у листопаді 2025 року не підтверджені належними доказами, оскільки до відповіді на адвокатський запит не було долучено актів про відмову від підпису чи інших документів, які б підтверджували факт ознайомлення позивача з оскаржуваними наказами.
Крім того, представник позивача послався на те, що у період після видання оскаржуваних наказів позивач перебував на тривалому стаціонарному лікуванні у зв`язку зі станом здоров`я, що також ускладнювало можливість своєчасного звернення до суду.
З огляду на викладене, представник позивача просив поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду, оскільки його пропуск був зумовлений об`єктивними причинами, які не залежали від волі позивача, а саме ненаданням відповідачем своєчасної інформації про прийняті щодо нього рішення та неможливістю до отримання копій наказів належним чином визначити предмет судового оскарження.
Суд зазначає, що відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби може бути подано до адміністративного суду у місячний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Дотримання процесуальних строків є однією із гарантій принципу правової визначеності, оскільки забезпечує стабільність правовідносин та належну організацію судового процесу. Водночас застосування наслідків пропуску строку звернення до суду має здійснюватися з урахуванням права особи на ефективний судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При цьому сам факт пропуску встановленого законом строку не є безумовною підставою для позбавлення особи права на звернення до суду, оскільки за наявності поважних причин та об`єктивних обставин такий строк може бути поновлений судом.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Отже, саме на позивача покладається обов`язок доведення поважності причин пропуску строку звернення до суду.
Оцінюючи наведені представником позивача обставини, суд враховує, що предметом оскарження у даній справі є накази командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, копії яких, за твердженням позивача, були отримані ним лише разом із відповіддю військової частини на адвокатський запит від 07.04.2026 № 628.
Суд зазначає, що реалізація права на судове оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень передбачає не лише формальне існування такого акта, а й обізнаність особи щодо його змісту, підстав прийняття та наслідків, які ним спричинені. Без отримання копії наказу та документів, на підставі яких його прийнято, особа фактично позбавлена можливості належним чином сформувати позовні вимоги та визначити обсяг порушеного права.
Судом враховується, що після отримання грошового забезпечення у зменшеному розмірі позивач вжив заходів для з`ясування причин такого зменшення, звернувшись через представника із відповідними адвокатськими запитами до військової частини НОМЕР_1 . Разом з тим, необхідні документи та інформація були надані відповідачем лише у квітні 2026 року.
При цьому відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт своєчасного ознайомлення позивача з оскаржуваними наказами, зокрема доказів їх вручення, особистого ознайомлення під підпис або інших документів, які б достовірно підтверджували, що позивач мав реальну можливість раніше звернутися до суду із вимогами щодо їх оскарження.
Суд також бере до уваги, що у період після видання оскаржуваних наказів позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується наданими до матеріалів справи медичними документами, а тому ця обставина додатково ускладнювала можливість своєчасної реалізації ним права на судовий захист.
Таким чином, суд доходить висновку, що у даному випадку наявні об`єктивні обставини, які свідчать про відсутність у позивача реальної можливості звернутися до суду у межах встановленого законом строку, оскільки момент, з якого він дізнався про порушення свого права, пов`язаний саме з отриманням копій оскаржуваних наказів.
За таких обставин суд вважає, що пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду не є наслідком його недобросовісної поведінки чи бездіяльності, а зумовлений обставинами, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
Водночас суд звертає увагу, що таке поновлення строку не є наслідком автоматичного застосування принципу доступу до правосуддя, а обумовлене виключними обставинами конкретної справи та відсутністю належної процесуальної визначеності щодо моменту обізнаності позивача.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», а у матеріалах справи відсутні докази понесення ним інших судових витрат, розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовною заявою.
Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника Грищенка Владислава Андрійовича до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів в частині накладення дисциплінарного стягнення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2025 року №792 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 90 відсотків.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2025 року №795 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 60 відсотків.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2025 року №802 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та зменшення щомісячної премії за листопад 2025 року до 50 відсотків.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2025 року №804 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ” в частині накладення дисциплінарного стягнення – сувора догана та невиплати щомісячної премії за листопад 2025 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за листопад 2025 року з урахуванням сум щомісячної премії відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, з урахуванням виплачених сум.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя С. В. Прудник