СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/638/26
Провадження № 2-а/306/9/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
13 липня 2026 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Уліганинця П.І.
за участю секретаря судового засідання Мігалко Е.А.
позивача ОСОБА_1 
представника відповідача Гришко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в м. Свалява адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить скасувати постанову № R118472 від 09.10.2025 року, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. 
Ухвалою суду від 03.04.2026 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та призначив судове засідання.
14.04.2026 року до суду надійшов відзив від ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог посилаючись на те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 08.10.2025 року сформував та подав шляхом електронної взаємодії засобами застосунку "Резерв+" заяву, в якій зазначив, що не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. Вказує, що відповідно до заяви, оформленої засобами застосунку Резерв+, військовозобов`язаний ОСОБА_1 визнає, що вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст.210-1 КУпАП, а відтак, на підставі ст. 279-9 КУпАП повідомляє, що не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення до адміністративної відповідальності. В обгрунтування доводів вказує, що на підставі заяви військовозобов`язаного ОСОБА_1 (сформованої та поданої шляхом електронної взаємодії) було автоматично у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сформовано й прийнято постанову від 09.10.2025 року № R118472 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення в вигляді штрафу в сумі 17000 грн., яку підписано електронним підписом і яку позивач отримав засобами електронної взаємодії між мобільним застосунком "Резерв+" та Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів 09.10.2025 року. Вимогим мотивує тим, що оскільки позивач у справі фактично визнав вчинене правопорушення та самостійно зініціював розгляд справи про адміністративне правопорушення без його участі при розгляді справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також у відзиві представник відповідача зазначає, позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності необхідно залишити без розгляду, посилаючись на те, що пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав вважає не є поважною причиною пропуску строку.
У судовому засіданні  позивач позовні вимоги визнав, просить їх задовольнити. Постанову про притягнення його до адмінінстративної відповідальності скасувати.
Представник відповідача в судовому засіданні заявлених вимог не визнав та просить у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у поданому до суду відзиві.
Заслухавши пояснення та доводи учасників справ, дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку.
Відповідно до ст. 129 Конституції України - основною засадою судочинства є забезпечення права на перегляд справи, який гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України - місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; ч. 2 ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Належними та допустимими доказами встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свалява) та ним оновлено військово-обліковий документ, що підтверджується витягом із застосунку «Резерв+».
Згідно з ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
З наданих сторонами доказів убачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі постанови № R118472 від 09 жовтня 2025  року, складеної  тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Як передбачено ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Слід зазначити, що відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивача визнано винним у порушенні ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка визначає, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місці, зазначені у повістці, наслідком чого є притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Суд зазначає, що ч. 1 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Частиною 3 ст. 210 КУпАП встановлено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, в особливий період.
Отже, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, які з урахуванням ч. 1 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зокрема полягають у неприбутті громадян за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.
У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №285/1535/15-а міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Дослідивши матеріали справи, доводи відповідача, зміст оскаржуваної постанови, судом встановлено, що матеріали справи не містять відомостей з приводу вручення/надіслання позивачу виклику (повістки) про необхідність прибуття його у певний час, дату та місце до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Як наслідок, відповідачем в установленому порядку не доведено обставин з приводу невиконання позивачем обов`язку щодо не прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Отже, у порушення норм ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факту вчинення позивачем порушення, передбаченого ч. 1 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яке полягає у неприбутті громадян за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, і як наслідок на позивача безпідставно накладено адміністративне стягнення.

Положення статті 62 Конституції України визначають, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» та «Коробов проти України»). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Оцінюючи доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, суд враховує, що у зв`язку із наявністю суперечностей у самому рішенні суб`єкта владних повноважень, а також відсутністю належних доказів вручення позивачу постанови, останній обґрунтовано зазначає, що дізнався про її існування лише після відкриття виконавчого провадження. За таких обставин суд вважає причини пропуску строку звернення до суду поважними та такими, що підлягають поновленню.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України - за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, суд при оцінці фактичних обставин справи дійшов висновку про відсутність доказів, які свідчать про склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП у діях ОСОБА_1 , у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.244 КАС України - при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами; ч. 1 ст.143 КАС України - суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі; ч. 1 ст. 132 КАС України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Судовий збір сплачено та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до квитанції до платіжної інструкції 1.601037539.1 від 02 квітня 2026 року у розмірі 665,60 грн.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України - при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд доходить висновку, що судові витрати у справі №306/638/26 необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Статтею 129 – 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).
У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.
Відповідно до ч.2 ст. 14 КАС України - судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Керуючись ст. 132, 139, 143, 286, 295, 296 КАС України, суд,- 

У Х В А Л И В:

Позов  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання постанови протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Постанову № R118472 від 09.10.2025 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. - скасувати.

Стягнути на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1  за рахунок бюджетних асигнувань  ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_2 ) судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 665,60 грн. (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 коп.).

Рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ - СУДДЯ П.І. УЛІГАНИНЕЦЬ 
13.07.2026 року.