Справа № 307/2760/26    Провадження № 3/307/764/26 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2026 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Стецюк М.Д., розглянувши матеріали, які надійшли від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого,
за вчинені правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України,

В С Т А Н О В И В :

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 342458 від 07 липня 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 , 07 липня 2026 року близько 12 год. 50 хв., на напрямку № 273 прикордонного знаку в межах прикордонної смуги (територія Тячівського району Закарпатської області) на відстані 200 метрів від державного кордону, був виявлений прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» та в подальшому затриманий за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктом пропуску через державний кордон, чим порушив вимоги ст.9, ст.12 Закону України «Про державний кордон України» від 04 листопада 1991 року та вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 342459 від 07 липня 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 , 07 липня 2026 року близько 12 год. 50 хв., на напрямку № 273 прикордонного знаку в межах прикордонної смуги (територія Тячівського району Закарпатської області) на відстані 200 метрів від державного кордону, був виявлений прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» та в подальшому затриманий, який здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця державної прикордонної служби, а саме не виконав неодноразово повторювану законну вимогу прикордонного наряду «Прикордонний наряд» під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, зупинитися та пред`явити документи, що посвідчують особу та вдався до втечі, чим порушив вимоги ст.23 ЗУ «Про Державну прикордонну службу» від 19 червня 2003 року, п.10 «Положення про прикордонний режим» затвердженого постановою КМУ від 27 липня 1998 року №1147. Таким чином здійснив злісну непокору неодноразово повторюваній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону та вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненому не визнав та пояснив, що 07 липня 2026 року він перебував вдома та близько 09 години до його будинку прийшли військові та почали стукати у двері. Вони наказали йому їхати з ними та відвезли його на прикордонну заставу і згодом доставили до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначив, що жодної спроби та будь-якого наміру перетнути державний кордон поза пунктом пропуску у нього не було, оскільки на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей та він може безперешкодно виїхати закордон. Крім того, зазначив, що жодної вимоги щодо пред`явлення документів працівники прикордонної служби йому не висували та він не вдавався до втечі, як це зазначено в протоколі. 
Захисник-адвокат Кустрьо М.М. в судовому засіданні заперечив проти наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень та просив закрити провадження по справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.204-1 та ч.1 ст. 185-10 КУпАП. Зазначив, що на утриманні у ОСОБА_1 перебуває троє неповнолітніх дітей, тому у разі необхідності він може законно перетинати державний кордон. Таким чином, ОСОБА_1 жодного наміру перетнути кордон не мав та будь-якої спроби не вчинив. Вказує, що будь-яких доказів, які б свідчили про спробу незаконного перетину державного кордону та вчинення злісної непокори законній вимозі військовослужбовця ОСОБА_1 до матеріалів справи не долучено. 
Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні показав, що він є батьком ОСОБА_1 та вони проживають разом, а саме він живе у літній кухні, а син з неповнолітніми дітьми у будинку. 07 липня 2026 року о 09 годині він прокинувся та зварив собі каву. Через деякий час прийшли два військові та почали стукати у ворота і кричали щоб відчинили. Він відчинив хвіртку та тоді один військовий залишився стояти біля нього, а інший побіг до вхідних дверей будинку і почав стукати в них. Коли його син ОСОБА_1 відчинив двері, військовий наказав йому збиратися, бо їм потрібно їхати на заставу. Тоді він, ОСОБА_2 , залишився сам із трьома неповнолітніми дітьми. Після цього, того дня його син ОСОБА_1 більше додому не приходив. 
Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника та свідка, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Відповідно до положення ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 342458 від 07 липня 2026 рокузазначено, що  ОСОБА_1 07 липня 2026 року близько 12 год. 50 хв., на напрямку № 273 прикордонного знаку в межах прикордонної смуги на відстані 200 метрів від державного кордону, був виявлений прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» та в подальшому затриманий за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктом пропуску через державний кордон.
Проте у протоколі про адміністративне правопорушення, який надійшов до суду, не зазначено яким чином було встановлено, що  ОСОБА_1 намагався незаконно, поза пунктами пропуску через державний кордон, перетнути державний кордон з України до Румунії.
Водночас, суд зазначає, що фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та можливий умисел  ОСОБА_1 на перетин кордону в такий спосіб, який ставиться йому у провину, до протоколу не додано.
Також, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено свідків вказаної події.
Також, суд зазначає, що наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення факт спроби перетинання кордону  ОСОБА_1 не зафіксовано, і у матеріалах справи відсутні об`єктивні дані, котрі беззаперечно вказують на те, що було вчинено адміністративне правопорушення та  ОСОБА_1 винний у його вчиненні.
Сам факт виявлення  ОСОБА_1 прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у контрольованому прикордонному районі, де останній проживає, не вказує беззаперечно на спробу незаконно перетнути державний кордон поза пунктами пропуску.
Окрім цього, з копій свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 є батьком трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 . 
Крім того, суд оцінює критично пояснення інспектора прикордонної служби 3 категорії - номер обслуги відділення вогневої підтримки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 від 07 липня 2026 року та довідку щодо проведення опитування 1-го громадянина України від 07 липня 2026 року, які долучені до протоколу, оскільки до вказаного протоколу не долучено жодних доказів про спробу незаконного перетину кордону, зважаючи на те, що  ОСОБА_1 був затриманий на відстані 200 метрів від державного кордону, а також відсутності будь-яких активних дій з боку  ОСОБА_1 щодо спроби такого перетину.
За таких обставин, матеріали справи не містять доказів того, що саме 07 липня 2026 року близько 12 год. 50 хв.  ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон, відтак всі досліджені судом докази тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Крім того, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.185-10 КупАП.
Так, ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 342459 від 07 липня 2026 року,  ОСОБА_1 , 07 липня 2026 року близько 12 год. 50 хв., на напрямку № 273 прикордонного знаку в межах прикордонної смуги (територія Тячівського району Закарпатської області) на відстані 200 метрів від державного кордону, був виявлений прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» та в подальшому затриманий, який здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця державної прикордонної служби, а саме не виконав неодноразово повторювану законну вимогу прикордонного наряду «Прикордонний наряд» під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, зупинитися та пред`явити документи, що посвідчують особу та вдався до втечі.
Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що на підтвердження зазначених вище обставин до протоколу про адміністративне правопорушення додано лише протокол про адміністративне затримання від 07 липня 2026 року, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 07 липня 2026 року, письмові пояснення інспектора прикордонної служби 3 категорії - номер обслуги відділення вогневої підтримки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 від 07 липня 2026 року в яких міститься  лише посилання, що ОСОБА_1 неодноразово відмовлявся надати документи для перевірки, хоча копія такого документа додана до матеріалів справи.
Крім того, в матеріалах справи відсутні фото чи відеофіксації факту вчинення правопорушення чи інші беззаперечні докази, які б вказували на саме злісну непокору  ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.
Згідно п. 1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження, по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку, що в діях  ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 та ч.1 ст. 185-10 КУпАП, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.
Таким чином, справа про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядкуст.40-1 КУпАП, стягненню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1, ч.1 ст. 185-10 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя   М.Д.Стецюк