УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №291/995/25 Головуючий у 1-й інст. Федорчук І. В. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О. С.
суддів Талько О. Б., Шалоти К. В.,
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 291/995/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лунегов Олександр Олексійович 
на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 15 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Федорчук І. В. 
у с т а н о в и в :
У серпні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №1441003 про надання споживчого кредиту від 30.10.2019 у розмірі 31 900,99 грн, а також вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 30 жовтня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №1441003 про надання споживчого кредиту в сумі 10 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу обумовлену суму кредитних коштів шляхом їх зарахування на її платіжну картку. Натомість ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконувала.
На підставі договору факторингу №ККАУ-11092020 від 11.09.2020 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1441003 від 30.10.2019.
Товариство виконало умови договору, надало відповідачу в користування грошові кошти, натомість відповідач умови кредитного договору не виконує, кредитні кошти в установлений строк не повертає. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 31 900,00 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 10 000,00 грн; заборгованість за процентами 21 060,00 грн та заборгованість за штрафом 840,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 15 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №1441003 від 30.10.2019 у розмірі 14 050,00 грн, судові витрати з оплати судового збору в сумі 1066,92 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором №1441003 про надання споживчого кредиту в сумі 14 050,00 грн, яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 000,00 грн та відсотків в сумі 4 050,00 грн є помилковим та таким, що спростовується наданими доказами у справі. Так позивач у розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1442003 від 30.10.2019 станом на 10.09.2020 та у письмових поясненнях від 07.10.2025 визнав той факт, що відповідач вносила платежі первісному кредитору ТОВ «Авентус Україна» 04.12.2019 в сумі 5 760,00 грн, 03.01.2020 в сумі 2 200,00 грн, 05.01.2020 в сумі 3 200,00 грн, 04.02.2020 в сумі 1 000,00 грн, 11.02.2020 в сумі 1 200,00 грн, 12.02.2020 в сумі 4 100,00 грн. Отже загальна сума внесених коштів становить 17 460,00 грн. Відповідач в повному обсязі виконала зобов`язання за кредитним договором відповідно до графіка платежів, загальна сума до сплати якого становила 14 050,00 грн, тоді як фактично відповідач сплатила 17 460,00 грн, що підтверджується розрахунком наданим позивачем. Крім того, на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором судом за клопотанням представника відповідача до матеріалів справи було долучено витяг з Українського бюро кредитних історій від 13.12.2025, у якому зазначено, що по договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1441003 від 30.10.2019, заборгованість у ОСОБА_1 відсутня. 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7 та ч.2 ст. 369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. При цьому дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21)).
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 22.06.2026, є дата складення повного судового рішення 10.07.2026.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 30.10.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1441003, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 10000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат Клієнта, а клієнт зобов`язується повернути Позику та сплатити проценти за користування Позикою (п.1.1 Договору). 
За пунктом 1.2 Договору позика надається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором.
Відповідно до копії Додатку №1 до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1441003 від 30.10.2029 (Графіку платежів) сума позики - 10 000,00 грн, сума нарахованих процентів – 4 050,00 грн (а.с.23).
Згідно із довідкою ТОВ «Авентус Україна» про ідентифікацію, відповідач ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «Авентус Україна», як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептувала підписавши 30.10.2019 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора направленого на номер телефону відповідний договір (М245540) (а.с.24).
Згідно копії повідомлення №5721-ВП від 18.07.2025 убачається, що ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» 30.10.2019 за дорученням ТОВ «Авентус Україна» було перераховано кошти в сумі 1000,00 грн маска картки № НОМЕР_1 , код авторизації 859317, номер транзакції в системі WayForPay – creditplas - 3850325 (а.с.25).
Згідно інформації від 29.08.2025, яка надійшла від АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_1 в Банку емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ), на яку 30.10.2019 здійснено переказ в сумі 10 000,00 грн (а.с.81).
11.09.2020 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №ККАУ-11092020, у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» передає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача за вказаним договором (а.с.41-49).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №1441003 від 30.10.2019, станом на 10.09.2020 заборгованість відповідача за даним кредитним договором складає 31 900,00 грн, зокрема, заборгованість за тілом кредиту 10 000,00 грн, заборгованість за процентами 21060,00 грн, штраф – 840,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило на адресу відповідача досудову вимогу про необхідність сплати боргу за кредитним договором №1441003 від 30.10.2019 (а.с.53).
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 14 050,00 грн, яка складається з 10 000,00 грн –заборгованості за тілом кредиту та 4 050,00 грн – заборгованості по процентам, яка нарахована у межах строку кредитування, що є підставою для стягнення такої заборгованості. Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за штрафом в сумі 840 грн, суд виходив з безпідставності вимог в цій частині, оскільки штрафні санкції нараховані позивачем у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення короновірусної хвороби (COVID-19) та в період дії в Україні воєнного стану, тому відповідачка на підставі п.12,15,18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновками суду, виходячи із наступного.
За змістом ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
30 жовтня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1441003, відповідно до умов якого відповідачці було надано грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн, які остання зобов`язувалася повернути через 30 днів і сплатити проценти за користування коштами в розмірі 4 050,00 грн, які нараховуються за зниженою процентною ставкою 1,35% від суми позики за кожний день користування (492,75% річних) у межах строку надання Позики, зазначеного в пункті 1.2 Договору. 
Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
За умовами договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1441003 від 30.10.2019 сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто до 29 листопада 2019 року.
У подальшому ТОВ «Авентус України» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підставі договору факторингу №ККАУ-11092020 від 11.09.2020 року право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1441003 від 30.10.2019.
За таких обставини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» мало право на стягнення з відповідача на свою користь суми неповернутого тіла кредиту і проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування (30 днів), тобто на загальну суму 14 050,00 грн, яка складається з 10 000,00 грн –заборгованості за тілом кредиту та 4 050,00 грн – заборгованості по процентам. 
Матеріали справи не містять даних щодо продовження (пролонгацію) ОСОБА_1 строку дії кредитного договору. Оскільки кредитором нараховано проценти за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, то суд першої інстанції правомірно керувався тим, що підстави для стягнення цих процентів в сумі 17 010,00 грн з відповідача відсутні.
Також колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за штрафом в сумі 840 грн, оскільки штрафні санкції нараховані позивачем у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення короновірусної хвороби (COVID-19) та в період дії в Україні воєнного стану, тому відповідачка на підставі п.12,15,18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Однак ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором в сумі тіла кредит 10 000,00 грн та нарахованих відсотків в сумі 4 050,00 грн, районний суд не звернув увагу на безпідставність вказаних вимог виходячи з наступного. 
Так ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1442003 станом на 10.09.2020 та у письмових поясненнях від 07.10.2025 визнав той факт, що відповідач вносила платежі первісному кредитору ТОВ «Авентус Україна» на погашення заборгованості, а саме: 04.12.2019 в сумі 5 760,00 грн, 03.01.2020 в сумі 2 200,00 грн, 05.01.2020 в сумі 3 200,00 грн, 04.02.2020 в сумі 1 000,00 грн, 11.02.2020 в сумі 1 200,00 грн, 12.02.2020 в сумі 4100,00 грн. Отже загальна сума внесених коштів ОСОБА_1 на погашення заборгованості становить 17 460,00 грн. 
Крім того, на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором судом за клопотанням представника відповідача до матеріалів справи було долучено витяг з Українського бюро кредитних історій від 13.12.2025, у якому зазначено, що по договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1441003 від 30.10.2019, заборгованість у ОСОБА_1 відсутня. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач в повному обсязі виконала зобов`язання за кредитним договором відповідно до графіка платежів, загальна сума до сплати якого становила 14 050,00 грн, тоді як фактично відповідач сплатила 17 460,00 грн, що підтверджується розрахунком наданим позивачем, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на корить позивача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 14 050,00 грн є помилковим.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог з вищевказаних підстав.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подачу апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі – 4 542,00 грн, а тому з урахуванням задоволення апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у вказаному розмірі.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвоката Лунегов Олександр Олексійович, задовольнити.
Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 15 січня 2026 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №1441003 від 30.10.2019 у розмірі 14 050,00 грн, судових витрат з оплати судового збору в сумі 1 066,92 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі у розмірі 4 542,00 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий Коломієць О.С.

Судді     Талько О.Б.

Шалота К.В.