Справа № 127/34877/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

16 вересня 2026 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі
головуючого судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Дусанюк Н.О.,
за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до держави Російська Федерація в особі Уряду Російської Федерації про стягнення майнової та моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що «у зв`язку з військовими діями Російської Федерації вона разом зі своєю сім`єю була вимушена покинути своє постійне житло у с. Тетянівка, Краматорського району Донецької області та переїхати до м. Вінниця, де наразі тимчасово проживає. Повернутися до рідного житла у неї немає можливості з огляду на окупацію та військові дії РФ. Облаштування у м. Вінниця для неї є складним в силу її пенсійного віку. Придбати нове житло вона не має можливості, тому змушена орендувати. Від початку військового нападу Російської Федерації проти України вона постійно перебуває у пригніченому стані, у неї та її родини знизився життєвий тонус і погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначилося на їхніх стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. Вона вимушена постійно бути в емоційному переживанні та тривозі за свою сім`ю. Вона позбавлена повноцінного відпочинку, оскільки постійно думає про жахіття війни, відчуває безпорадність через небезпеку, створену збройною агресією Російської Федерації, та розчарування внаслідок тривалого порушення прав. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024020020000 від 06.06.2024, нею було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України. Їй була завдана майнова шкода в сумі 573 444 грн, що на день подання позову відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 13 111 євро, оскільки в червні 2022 року внаслідок атаки Російської Федерації та влучання боєприпасів було пошкоджено належний їй на праві власності житловий будинок. Беззаперечним є те, що у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України вона була позбавлена звичного ритму життя, факт збройної агресії проти України спричинив їй душевного болю. Вважає, що справедливою компенсацією моральних страждань є 2 000 000 грн, що відповідає заподіяній моральній шкоді та буде достатнім і необхідним для відшкодування спричиненої шкоди. Тому просить стягнути на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 2 000 000,00 грн, що становить 45 403 євро, та матеріальну шкоду в розмірі 573 444,00 грн, що становить 13 111 євро». 
07.01.2026 до Вінницького районного суду Вінницької області на підставі ухвали судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2025 передано за підсудністю вищезазначену позовну заяву.
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 12.01.2026 відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання.
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою суддівід 24.03.2026 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
Судовий розгляд відкладався з поважних причин.
У судове засідання 08.09.2026 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку.
Позивач ОСОБА_1 попередньо подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. 
У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи до суду не подавав, відзив на позовну заяву у запропонований судом строк до суду не подав.
Оскільки на період збройного конфлікту у відносинах з державою-агресором унеможливлено застосування міжнародних договорів України з питань правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах, у тому числі у зв`язку із припиненням поштового сполучення, враховуючи неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів дипломатичними каналами, сторона відповідача про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлена шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному вебсайті судової влади України.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 08.09.2026 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом установлено, що житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав №384854058 від 28.06.2024 (а.с. 13).
З копії довідки від 13.06.2022 №529-5001735775 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи убачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання / перебування, як ВПО, – АДРЕСА_2 (а.с. 9).
Згідно з копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024020020000847 від 06.06.2024, 05.06.2024 до чергової частини відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з письмовою заявою звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_2 , в якій просить прийняти міри до невідомих військовослужбовців ЗС РФ, які в червні 2022 року внаслідок артилерійського обстрілу пошкодили належний їй будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдали матеріального збитку (а.с. 12).
Відповідно до копії акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації від 18.07.2024, комісією з обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації, 18.07.2024 обстежено житловий будинок площею 38,7 кв.м, розташований у АДРЕСА_1 ; орієнтовна дата пошкодження об`єкта – червень 2022 року; ймовірні причини пошкодження об`єкта – влучання боєприпасів; значне пошкодження даху/покрівлі, значне пошкодження внутрішнього опорядження стін, значне пошкодження віконних рам, технічний стан конструктивних елементів перебуває в пошкодженому стані внаслідок арт. обстрілів, ударної хвилі, фізичного зносу, впливу зовнішнього середовища; подальша експлуатація житлового будинку в нормальному режимі, за умови не появи нових ушкоджень або розвитку виявлених деформацій і ушкоджень, можлива тільки після виконання комплексу ремонтно-відновлювальних робіт (а.с. 10).
У долученому до позову документі «Розрахунок пошкоджень для "Пошкоджений будинок"», в якому відсутні відомості щодо дати його складання та суб`єкта, який складав такий документ, зазначено, що «загальна сума компенсації становить 573 444,86 грн, що на день подання розрахунку згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 13 111,00 євро (а.с. 21).
До позову долучено ксерокопію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29.10.2024 та ксерокопію консультативного висновку від 01.07.2024, в яких зазначено про певні діагнози ОСОБА_1 (а.с. 22, 23).
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У частині першій статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога громадянки України до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, пов`язаної з агресією Російської Федерації проти України.
Загальновідомою обставиною, тобто такою, що не потребує доказування (частина третя статті 82 ЦПК України), є те, що Російська Федерація, яка здійснює збройну агресію проти України, відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну діяльність в Україні.
02 березня 2022 року збройну агресію Російської Федерації проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від Російської Федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.
14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України №2188-IX).
27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» №2433. Визнала, що агресія Російської Федерації проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.
Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави, в даному випадку України, що закріплено у Статуті ООН.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право», права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Виходячи зі змісту цієї колізійної норми, яка закріплює колізійний принцип lex loci delicti (закон місця вчинення цивільного правопорушення (делікту), питання відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, повинно регулюватися правом України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України, учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Під шкодою (збитками) розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага.
У постановах Верховного Суду від 13.08.2025 (справа № 757/339/23), від 02.10.2025 (справа № 758/14624/21), від 22.01.2026 (справа №752/3888/24), від 03.02.2026 (справа № 757/19441/22-ц) зазначено, що збитки – це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.
Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Законодавство України визначає декілька механізмів відшкодування шкоди, завданої громадянам України агресією Російської Федерації проти України: 1) компенсація за пошкоджене майно через державну програму «Євідновлення» і через застосунок «Дія» (постанова Кабінету Міністрів України від 21.04.2023 №381 «Про затвердження Порядку надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення»); 2) житлові сертифікати (постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2025 №1176 «Про затвердження Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, та внесення змін до Порядку ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України»); 3) в судовому порядку – зокрема, шляхом пред`явлення до національного суду України позову до російської федерації про відшкодування майнової шкоди, завданої агресією російської федерації проти України; 4) через Міжнародний Реєстр збитків (м. Гаага) (Резолюція Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй A/RES/ES-11/5 від 14.11.2022 «Сприяння здійсненню правового захисту і забезпечення відшкодування шкоди у зв`язку з агресією проти України» та Резолюція CM/Res(2023)3 Комітету Міністрів Ради Європи від 12.05.2023 «Про встановлення Розширеної часткової угоди про Реєстр збитків, завданих агресією російської федерації проти України»).
Звернення позивача до українського суду слід вважати доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права. Подібні правові висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.10.2022 (справа № 463/14366/21), від 11.12.2024 (справа № 638/7894/23), від 12.02.2025 (справа № 686/16081/23), від 04.02.2026 (справа № 572/4899/24).
На підставі викладених позивачем обставин та наданих на їх підтвердження доказів судом установлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 05.06.2024 звернулась до чергової частини відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з письмовою заявою, в якій просить прийняти міри до невідомих військовослужбовців ЗС РФ, які в червні 2022 року внаслідок артилерійського обстрілу пошкодили належний їй будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдали матеріального збитку.
Відповідно до копії акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації від 18.07.2024, комісією з обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації, 18.07.2024 обстежено житловий будинок площею 38,7 кв.м, розташований у АДРЕСА_1 ; орієнтовна дата пошкодження об`єкта – червень 2022 року; ймовірні причини пошкодження об`єкта – влучання боєприпасів; значне пошкодження даху/покрівлі, значне пошкодження внутрішнього опорядження стін, значне пошкодження віконних рам, технічний стан конструктивних елементів перебуває в пошкодженому стані внаслідок арт. обстрілів, ударної хвилі, фізичного зносу, впливу зовнішнього середовища; подальша експлуатація житлового будинку в нормальному режимі, за умови не появи нових ушкоджень або розвитку виявлених деформацій і ушкоджень, можлива тільки після виконання комплексу ремонтно-відновлювальних робіт.
Позивач ОСОБА_1 стверджує, що внаслідок атаки Російської Федерації та влучання боєприпасів у належний їй на праві власності житловий будинок їй була завдана майнова шкода в сумі 573 444 грн, що на день подання позову відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 13 111 євро.
На підтвердження таких доводів позивач ОСОБА_1 долучила до позовної заяви документ «Розрахунок пошкоджень для "Пошкоджений будинок"», у якому зазначено, що «загальна сума компенсації становить 573 444,86 грн, що на день подання розрахунку згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 13 111,00 євро».
Треба зазначити, що у такому документі не зазначено конкретного майна, щодо якого здійснювався такий розрахунок, відсутні відомості й про суб`єкта, який здійснював такий розрахунок, а також про те, за якими критеріями визначалися суми, зазначені в розрахунку. 
Будь-яких інших доказів, які б підтверджували розмір завданої позивачу ОСОБА_1 майнової шкоди, до суду не надано.
Суд зазначає, що належним доказом, який підтверджував би розмір завданих збитків, є звіт про незалежну оцінку розміру реальних збитків унаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, виготовлений сертифікованим оцінювачем, який використовує Методику визначення шкоди та збитків №326 від 20.03.2022.
Функція оцінки у такому звіті є визначення обсягу збитків, завданих власнику нерухомості, внаслідок знищення та пошкодження його майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації в межах кримінальних проваджень за законодавством України; для цілей подання позовів (в тому числі колективних) постраждалими до міжнародних судових інстанцій, а також подання позову Державою Україна до міжнародних судових інстанцій та інших цілей, визначених законодавством, а мета оцінки: визначення витрат, необхідних для відновлення майна та майнових прав, що зазнали руйнівного впливу внаслідок збройної агресії.
Вказаного доказу до позову не надано, що не дає суду можливості встановити дійсний розмір збитків, завданих внаслідок атаки Російської Федерації та влучання боєприпасів у належний позивачу на праві власності житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 .
Отже, в матеріалах справи відсутні достатні та достовірні докази, які б визначали розмір завданої позивачу майнової шкоди внаслідок пошкодження належного їй майна.
Визначити розмір такої шкоди без залучення спеціалістів не є можливим. Клопотань про проведення будь-якої експертизи на підставі наявних технічних документів позивачем не заявлялось.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
У частині другій статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач, для відхилення його заперечень проти позову (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 707/2882/19).
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.
У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 (справа №450/1686/17) та від 15.07.2019 (справа №235/499/17) зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Враховуючи, що позивачем не доведено розмір завданої їй майнової шкоди, позовні вимоги у цій частині треба залишити без задоволення.
Щодо позовних вимог у частині відшкодування позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди суд зазначає таке. 
Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
У частині першій статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 у справі№ 279/1834/22).
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За своєю суттю зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, зокрема щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди – явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен хоча б наближено бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом, вказує, що «у зв`язку з військовими діями Російської Федерації вона разом зі своєю сім`єю була вимушена покинути своє постійне житло у с. Тетянівка, Краматорського району Донецької області та переїхати до м. Вінниця, де наразі тимчасово проживає. Повернутися до рідного житла у неї немає можливості з огляду на окупацію та військові дії РФ. Облаштування у м. Вінниця для неї є складним в силу її пенсійного віку. Від початку військового нападу Російської Федерації проти України вона постійно перебуває у пригніченому стані, у неї та її родини знизився життєвий тонус і погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначилося на їхніх стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, вона вимушена постійно бути в емоційному переживанні та тривозі за свою сім`ю, вона позбавлена повноцінного відпочинку, оскільки постійно думає про жахіття війни, відчуває безпорадність через небезпеку, створену збройною агресією Російської Федерації, та розчарування внаслідок тривалого порушення прав. У червні 2022 року внаслідок атаки Російської Федерації та влучання боєприпасів було пошкоджено належний їй на праві власності житловий будинок. Факт збройної агресії проти України спричинив їй душевного болю».
Врахувавши конкретні обставини справи, глибину завданої позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, характер, тривалість та обсяг душевних страждань, яких вона зазнала, вимоги розумності і справедливості, суд доходить висновку, що у даному випадку достатнім розміром відшкодування їй моральної шкоди є 500 000,00 грн. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04). 
Керуючись статтями 4, 12, 76-82, 89, 95, 211, 247, 259, 263-265, 280-282ЦПК України, суд – 
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до держави Російська Федерація в особі Уряду Російської Федерації про стягнення майнової та моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України, грошові кошти в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн 00 коп.
Решту позовних вимог – залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо таку заяву подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса місця проживання, як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 .
Відповідач держава Російська Федерація в особі Уряду Російської Федерації, адреса місцезнаходження: Російська Федерація.
Дата складення повного судового рішення – 16.09.2026. 

СУДДЯ