ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року | м. Полтава | Справа № 440/8799/26

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправими та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
Стислий зміст позовних вимог. 
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153, з урахуванням змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 942 від 30.07.2025;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153, з урахуванням змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 942 від 30.07.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначені доводи, що 06 червня 2022 року, тобто під час дії правового режиму воєнного стану, Позивач у віці 18 років уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу. З 06.06.2022 по 05.06.2025 Позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Позивач брав безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій протягом таких періодів: 18.05.2022–19.05.2022, 24.07.2022– 16.11.2022, 02.12.2022– 03.01.2023, 04.01.2023– 13.01.2023, 26.01.2023– 07.04.2023, що сумарно складає 233 дні та підтверджується п. 17 Обліково-послужної картки на сержантів та солдатів до військового квитка серії НОМЕР_2 , п. 20 військового квитка серії НОМЕР_2 . Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 164 від 05.06.2025 контракт Позивача про проходження військової служби припинено у зв`язку із закінченням строку контракту, а Позивача виключено зі списків особового складу військової частини.
Отже, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час дії воєнного стану (06 червня 2022 року) у віці 18 років був прийнятий на військову службу за контрактом після проходження строкової військової служби, брав безпосередню участь у бойових діях строком більше шести місяців та продовжував проходити військову службу станом на дату набрання чинності Постановою № 153 — 13.02.2025. 30.07.2025 прийнято Постанову № 942, яка набрала чинності 07.08.2025. Постановою № 942 усунуто неясності щодо застосування положень Постанови № 153 до осіб, які до прийняття на військову службу за контрактом проходили строкову військову службу та уклали контракт під час дії воєнного стану. Після набрання чинності Постановою № 942 Позивачем 15.04.2025 повторно направлено до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України заяву з проханням прийняти рішення про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень відповідно до пункту 4 Постанови № 153 з урахуванням змін, внесених Постановою № 942. Листом від 26.05.2026 № 6/36/15-3342-2026 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України відмовила Позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди, обґрунтувавши відмову тим, що право на її отримання виникає лише в осіб, які проходять військову службу (є діючими військовослужбовцями) станом на дату набрання чинності Постановою № 153, а Позивач до кола таких осіб не належить. Додатково Відповідач послався на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026 у справі № 160/25223/25. Позивач вважає таку відмову протиправною.
Додатково у відповіді на відзив зазначив, що позивач відповідає кожній з умов пункту 4 Постанови № 153, пункт 4 Постанови № 153 не містить такого критерію, як тривалість проходження військової служби після набрання нею чинності. Кабінет Міністрів України визначив обов`язковим лише проходження військової служби станом на дату набрання чинності цією постановою.

Стислий зміст заперечень відповідача.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якій заперечив щодо позовних вимог, з підстав того, що позиція Відповідача, а також наявність чи відсутність права на виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 – не потребує доведення. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року у справі №160/25223/25 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 було задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Заяви, клопотання учасників справи.
16.07.2026 від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі.
20.07.2026 від відповідача надійшла заява на виконання ухвали суду від 17.07.2026.
28.07.2026 від позивача надійшло заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Процесуальні дії у справі.
Полтавським окружним адміністративним судом від 07.07.2026 у задоволенні клопотання відповідача про відмову у відкритті провадження відмовлено, прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувані судом докази від відповідача - зокрема: копію послужного списку про проходження позивачем військової служби; рапорт позивача щодо виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень; рішення за результатами розгляду рапорту позивача про виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень; копію контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153; відомості про проходження позивачем служби у бойових умовах та зазначити календарний період перебування позивача у бойових діях, у тому числі під час дії контракту; довідки за підписом уповноваженої особи з інформацією про те, чи залучався та чи брав безпосередню участь позивач у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у період дії контракту; усі документи та докази, які стосуються відомостей про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у спірний період (витяги з копій бойових наказів, розпоряджень, витяги з журналу бойових дій, рапорти командирів, тощо) за період з проходження служби позивачем; письмово зазначити, чи притягувався позивач до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, а у разі притягнення до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності надати відповідні докази; копію довідки за формою, передбаченою Окремим дорученням Міністерства оборони України №999/уд від 20.02.2025 про безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин щодо позивача у разі її складання, а у разі відсутності - письмово зазначити підстави для не складання такої довідки.
Ухвалою суду від 07.09.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.
Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до даних паспорту № НОМЕР_3 від 29.10.2021.
Відповідно до витягу із послужного списку позивача він 24.11.2021 був прийнятий на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку безперервно проходив у відповідача по 06.06.2022. 
Далі був прийнятий на військову службу за контрактом строком на 3 (три) роки з 06.06.2022 року по 05.06.2025 року. 05.06.2025 звільнений в запас ЗСУ.
Відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу Міністерство внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 з одного боку, та громадянин України (військовослужбовець) солдат ОСОБА_1 , 12.07.2003, з іншого боку уклали цей Контракт. Відповідно до п. 3 даного Контракту він є строковим, та укладався на 3 роки. 
Позивач з 24.07.2022 по 16.11.2022, з 02.12.2022 по 03.01.2023, з 03.01.2023 по 13.01.2023, з 26.01.2023 по 07.04.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", в/ч НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ); ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", НОМЕР_5 обр ТРО (м. Харків); ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 НГУ від 26.04.2026 про безпосередню участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
У матеріалах справи відсутня довідка про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, що є додатком до Окремого доручення міністра оборони № 999/уд від 20 лютого 2025 року.
Суд встановив, що позивач 27.06.2025 сформував заяву начальнику ІНФОРМАЦІЯ_6 , у якій вказав, що він, як особа прийнята на військову службу за контрактом 06.06.2022 р., тобто під час дії воєнного стану, у зв`язку з участю в бойових діях в районі ведення бойових дій протягом сумарно 165 днів, має право на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої ПКМУ від 11.02.2025 р. № 153 із розрахунку 5/6 від 1,000,000 гривень. І просив у даній заяві нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу, передбачену Постановою Кабінету міністрів України від 11.02.2025 р. № 153. На дану заяву відповідач відповів листом від 15.08.2025, у якому вказав позивачу, що 05 червня 2025 року позивача було звільнено із військової служби та виключено із усіх списків військової частини, станом на день звільнення позивач не підпадав під категорію осіб, яким передбачена відповідна виплата, оскільки позивач був прийнятий на військову службу (строкову) 24 листопада 2021 року, тобто до введення воєнного стану в країні. Разом із цим, відповідно до змін постанови Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 р. № 942 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153» (далі Зміни), які набрали чинності 07.08.2025, було розширено коло осіб, які мають право на отримання такої виплати, а саме було визначено виплату винагороди також військовослужбовцям, які були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу». Оскільки на момент набуття чинності відповідних змін (07.08.2025) позивач вже не перебував у статусі діючого військовослужбовця частини, правові підстави для здійснення виплат відсутні, адже вони передбачені виключно для чинних військовослужбовців, які мають відповідний статус на час звернення". 
У листі від 21.08.2025 представнику позивача відповідача повідомив, що:
"За результатами розгляду повідомляю, що заява ОСОБА_1 від 12.07.2025 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації окремих категорій громадян України до проходження служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі України в умовах воєнного стану» була розглянута у військовій частині НОМЕР_1 у встановленому законом порядку та у визначений законодавством термін, за результатом чого надано обґрунтовану відповідь (від 15.08.2025 (9054) №6/36/12-М-20-ЕП, додаток 1), про що заявника було повідомлено електронною поштою: ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також поштовим відправленням на адресу: АДРЕСА_2 ". 
Щодо зазначення у листі відповідача від 21.08.2025 дати заяви позивача "12.07.2025" відповідач пояснив суду у заяві у цій справі від 20.07.2026, що колишнім начальником юридичної служби частини було допущено грубу помилку під час надання відповідей із вказівкою неправильної дати заяви позивача у текстах відповідей, а саме « 12.07.2025». Заяви позивача від 12.07.2025 не існує, є заява із датою - "27.06.2025".
Надаючи оцінку даним правовідносинам Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 05.02.2026 у справі № 160/25223/25 виснував, що спірні правовідносини виникли з приводу розгляду заяви представника позивача від 07.07.2025 , відповідь на який надано 21.08.2025, у зв`язку з чим судом застосовано редакцію Постанови № 153, чинну на час виникнення спірних правовідносин, тобто до внесення до неї змін Постановою Кабінету Міністрів України № 942 від 30.07.2025, оскільки повторні рапорти/запити позивачем не подавались. Судом встановлено, що 05.06.2025 позивач був звільнений з військової служби та виключений з усіх видів забезпечення у зв`язку з закінченням строку контракту, відповідно до наказу командира військової частини від 05.06.2025 № 164 - ПРИПИНИТИ (РОЗІРВАТИ) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та ВИКЛЮЧИТИ зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення: Солдата ОСОБА_2 (Г-135289), який здав справи та обов`язки за посадою стрільця-санітара 3-го відділення 3-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти 1-го патрульного батальйону та звільненого відповідно до підпункту ж пункту 3 частини п`ятої, статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 29.05.2025 № 35 о/с, у запас, (у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану), 05 червня 2025 року та для постановки на військовий облік направити до ІНФОРМАЦІЯ_1. Станом на дату подання представником позивача заяви щодо здійснення нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, позивач не проходив військову службу та не був діючим військовослужбовцем у розумінні приписів Постанови №153. Отже, апеляційний суд вирішив відмовити у задоволенні адміністративного ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
14.04.2026 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, у якій зазначив, що у зв`язку з набранням чинності змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 № 942 до Постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11.02.2025 № 153, звертається з проханням повторно розглянути питання щодо призначення одноразової грошової допомоги та прийняти відповідне рішення з урахуванням, чинних на момент розгляду положень законодавства. Позивач вказав у своїй заяві відповідачу від 14.04.2026, що він у віці 19 років під час дії воєнного стану був прийнятий на військову службу за контрактом, після проходження строкової військової служби, проходив військову службу, зокрема станом на 13.02.2025 (дату набрання чинності Постанови № 153), брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, має право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, відповідно до п. 4 Постанови № 153. Позивач у заяві від 14.04.2026 просив:
- прийняти рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до п. 4 Постанови № 153, враховуючи зміни, внесені Постановою Кабінету Міністрів України віл 30.07.2025 № 942;
- у разі неможливості прийняття відповідного рішення, повідомити про підстави (причини) та зазначити порядок реалізації права на отримання виплат відповідної винагороди.
У листі від 26.05.2026 відповідач повідомив позивача, що, враховуючи зміст постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026 у справі №160/25223/25, підстави для виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 (один) мільйон гривень відповідно до ПКМУ №153 відсутні, оскільки право на отримання одноразової грошової винагороди виникає у осіб, які проходять військову службу, тобто є діючими військовослужбовцями на дату набрання чинності ПКМУ №153, а позивач не належить до кола таких осіб.
Не погоджуючись із такою відповіддю відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
За приписами статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого премія. винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно із Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Пунктом 4 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 “Про загальну мобілізацію” у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Пунктом 6 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На підставі статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема,: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232 проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону № 2232 передбачені види військової служби, зокрема, базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Як визначено частиною сьомою статті 2 Закону № 2232 базову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
На підставі частини першої статті 4 Закону № 2232 Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом:
призову (направлення) громадян України на військову службу;
прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону № 2232 (встановлено, що базова загальновійськова підготовка для громадян, визначених підпунктом 7 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3633-IX від 11.04.2024, розпочинається з 1 вересня 2025 року) базова загальновійськова підготовка проводиться з метою здобуття громадянами України військово-облікової спеціальності, навичок і умінь, необхідних для виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону № 2232 для проходження базової військової служби направляються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі (жіночої статі - добровільно), яким до дня відправлення на базову військову службу виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку. Зазначені громадяни України можуть один раз обрати рік проходження базової військової служби до досягнення ними 24-річного віку.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку призовників, у добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.
На підставі частини першої статті 20 Закону № 2232 на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби:
особи рядового складу з числа військовослужбовців базової військової служби, які пройшли базову загальновійськову підготовку, проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі та/або пройшли базову загальновійськову підготовку - на військову службу за контрактом осіб рядового складу.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», якою затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - Порядок № 153, у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин – 11.02.2025, 08.04.2025, 07.08.2025).
Відповідно до пункту 1 Порядку №153, погодитися з пропозицією Міністерства оборони та Міністерства внутрішніх справ стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект).
Абзацом 2 пункту 4 Порядку №153 визначене, 
4. Установити, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Суд зазначає, що станом на дату ухвалення рішення у цій справі, відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування Порядку №153.
З урахуванням викладеного, суд надає висновок по суті спору, оскільки перешкоди для цього відсутні, з урахуванням наступних висновків.
Аналіз положень пункту 4 Постанови КМУ №153 дає підстави суду дійти висновку, що на одержання одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн. гривень за тривалість проходження служби в бойових умовах мають право військовослужбовці за наявності одночасно таких умов:
- які до набрання чинності цією постановою (11.02.2025 року) у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX;
- проходять військову службу;
- брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (11.02.2025 року).
Метою прийняття Постанови №153 є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього. Мотивом визначених заходів є саме залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом, що реалізується шляхом створення додаткових фінансових стимулів та забезпечення відповідного матеріального підґрунтя для підвищення престижу служби. При цьому, йдеться про застосування механізмів, спрямованих на формування належної мотивації для потенційних військовослужбовців у віці до 25 років.
Судовим розглядом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до даних паспорту № НОМЕР_3 від 29.10.2021. 
Відповідно до витягу із послужного списку позивача він 24.11.2021 прийнятий на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку безперервно проходив у відповідача по 06.06.2022. 
Далі прийнятий на військову службу за контрактом строком на 3 (три) роки з 06.06.2022 року по 05.06.2025 року. 05.06.2025 звільнений в запас ЗСУ. 
Відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу Міністерство внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 з одного боку, та громадянин України (військовослужбовець) солдат ОСОБА_1 , 12.07.2003, з іншого боку уклали цей Контракт. Відповідно до п. 3 даного Контракту він є строковим та укладався на 3 роки. 
Так, позивач, який має військове звання солдат, був прийнятий на військову службу за контрактом під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, з числа осіб, які проходили строкову військову службу.
Станом на дату подання заяви позивачем про виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до п. 4 Постанови № 153 14.04.2026 вже не проходив військову службу, оскільки 05.06.2025 був звільнений в запас ЗСУ, що виключає одну із основних умов одержання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, яка передбачена Постановою КМУ №153.
До такого ж висновку прийшов і Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 05.02.2026 у справі № 160/25223/25.
Подання позивачем повторної заяви 14.04.2026 через внесення змін до Постанови КМУ №153 не виключає того факту, що позивач вже не є діючим військовослужбовцем, з 05.06.2025 не проходить військову службу.
Крім того, відсутні докази того, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією Постановою №153.
Суд встановив, що позивач з 24.07.2022 по 16.11.2022, з 02.12.2022 по 03.01.2023, з 03.01.2023 по 13.01.2023, з 26.01.2023 по 07.04.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", в/ч НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ); ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", НОМЕР_5 обр ТРО ( АДРЕСА_1 ); ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 НГУ від 26.04.2026 про безпосередню участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Будь-які інші довідки, інших військових частин за формою, передбаченою Окремим дорученням Міністерства оборони України №999/уд від 20.02.2025 про безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, у матеріалах справи відсутні.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Ключовим питанням у цьому спорі є правові підстави для виплати одноразової грошової винагороди у випадку наявності однієї обставини є необхідною умовою для такої виплати - проходження військової служби станом на момент виникнення відповідних правових підстав у Постанові КМ №153.
Правова підстава необхідності проходження служби є сталою у всіх редакціях Постанови КМ України №153.
Не має правового значення, що позивач звернувся 14.04.2026 повторно із зазявою про виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до п. 4 Постанови № 153 внаслідок нової редакції Постанови КМ України №153 із 07.08.2025, оскільки станом на 07.08.2025 була відсутня фактична підстава - "проходження військової служби позивачем", а тому подальша зміна законодавства не визначає виникнення нових підстав для позивача щодо отримання одноразової грошової винагороди, оскільки відсутня обов`язкова умова станом на 07.08.2025 - "проходження військової служби".
Верховний Суд у 2026 застосував аналогічний підхід до застосування законодавства в часі, яке у подальшому перспективно зазнало змін, щодо виплати одноразової грошової винагороди у постановах від 16 липня 2026 року у справі № 160/15337/25, від 12 травня 2026 року у справі №280/1098/25, згідно з якими право на отримання одноразової грошової допомоги, визначається за законодавством, чинним на дату загибелі військовослужбовця, а подальше звернення із заявою є лише способом реалізації вже набутого права, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги є похідним від юридичного факту загибелі (смерті) та виникає саме з моменту настання цієї події. Саме на цей момент повинні визначатися умови реалізації такого права, у тому числі перелік документів, якими підтверджується наявність підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Тому подальша зміна нормативного регулювання щодо переліку документів, які подаються заявником, сама по собі не може впливати на обсяг прав особи, право якої на отримання відповідної соціальної виплати виникло до набрання чинності такими змінами. Зміни до законодавства, які набрали чинності після настання події, з якою закон пов`язує виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема щодо переліку документів, які подаються заявником разом із заявою про виплату одноразової грошової, не мають зворотної дії в часі та не підлягають застосуванню до правовідносин, у межах яких право на таку допомогу виникло до набрання чинності відповідними змінами. З огляду на викладене, враховуючи положення статті 58 Конституції України та правові позиції Конституційного Суду України щодо дії нормативно-правових актів у часі, при вирішенні питання щодо наявності у особи права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) підлягає застосуванню законодавство, чинне на момент виникнення такого права, тобто на дату смерті особи.
Такий підхід узгоджується також і зі статтею 58 Конституції України та усталеною практикою Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012), відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи; до події, факту або правовідносин застосовується той закон чи інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. 
Суд застосовує означений вище правовий підхід Верховного Суду для цих спірних правовідносин.
Постанова №153 (в редакції із 07.08.2025 постанови КМ України від 30.07.2025 №942) не містить положень про його зворотну дію в часі, то такі зміни не можуть змінювати коло осіб, які мали право на одноразову грошову допомогу станом на дату звільнення військовослужбовця із військової служби.
Позивач не проходив військову службу станом на 07.08.2025, то відсутня відповідна визначальна умова - "проходження військової служби", а тому редакція Постанови №153 із 07.08.2025 не має зворотної дії в часі назад по відношенню до позивача, оскільки 05.06.2025 така умова припинилась.
З огляду на викладене, відсутні правові підстави для визнання протиправною відмови Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153, з урахуванням змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 942 від 30.07.2025 із 07.08.2025, та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 в редакції із 07.08.2025.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя | | В.І. Бевза