Справа № 357/5580/26
Провадження № 2/357/5231/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя – Цукуров В.П.,
секретар судового засідання – Чайка О.В.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №1 у місті Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Корнійчук Антоніна Валеріївна, про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування –
В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина.
Короткий зміст позовних вимог. 
У квітні 2026 року ОСОБА_1 (далі - «Позивач»), в інтересах якого діє його представник, звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 (далі – «Відповідач»), третя особа - Приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Корнійчук Антоніна Валеріївна (далі – «Третя особа»), про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування. 
В обґрунтування заявлених вимог Позивачі посилалися на такі обставини. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Спадкова справа була відкрита у приватного нотаріуса Корнійчук А.В.
Після смерті спадкодавця залишилось наступне спадкове майно: 18/25 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 та частина земельної ділянки кадастровий номер № 3210300000:03:025:0083, що перебуває у спільній сумісній власності з іншим співвласником будинку, яким є Відповідач - ОСОБА_2 .
17.06.2025 року Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом р.№ 3259 на 18/25 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що видано приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук А.В.
Під час видачі свідоцтва про право на спадщину на частину будинку, нотаріусом було усно повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 не має можливості, оскільки дана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності з іншим співвласником будинку - ОСОБА_2 . Оскільки частка у власності спадкодавця не визначена, то у нотаріуса відсутня можливість видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку та нотаріус порадила звернутись до суду. Однак, письмового роз`яснення або Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус не надала.
Представник Позивача, адвокат Вдовика О.М. звернулася із адвокатським запитом до приватного нотаріуса Корнійчук А.В. з проханням надати необхідні роз`яснення або Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії письмово, однак отримала відмову в зв`язку з тим, що адвокат не має право отримати запитувану інформацію, але таку інформацію можна отримати на вимогу суду. Таким чином, приватний нотаріус Корнійчук А.В. не видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії , а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку ні самому спадкоємцю - Позивачу, ні його представнику.
У свою чергу, Позивач є діючим військовослужбовцем та відповідно до Довідки від 04.03.2026 року № 300 Позивач проходить військову службу в НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.
Фактично через проходження військової служби, Позивач позбавлений можливості вільно пересуватися територією України, у т.ч. для візиту до нотаріуса. Однак, оскільки Позивач вже півтора року не може дооформити свою спадщину, а для нього це питання досить важливе, представником Позивача буде подано клопотання про витребування письмового роз`яснення нотаріуса щодо не можливості видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку.
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.04.2025 року містяться наступні відомості на земельну ділянку з кадастровим номером №3210300000:03:025:0083: дана земельна ділянка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площа 0,0596га, власники ОСОБА_2 на підставі Державного акту від 08.12.2008 року, серія ЯБ 506155 та ОСОБА_3 на підставі Державного акту від 08.12.2008 року серія ЯБ 506155.
Також з метою з`ясування обставин справи, представником Позивача було подано адвокатські запити до Білоцерківської міської ради та ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області.
Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради було надано копію Рішення Білоцерківської міської ради № 306 двадцять шостої сесії четвертого скликання «Про передачу земель у власність громадян, надання в оренду та про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю, внесення змін та доповнень у попередні рішення» від 05.08.2005 року, з якого вбачається, що при передачі у власність спадкодавцю та Відповідачу частки не були визначені .
У свою чергу ГУ Держгеокадастр у Київській області було надано копію технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , із якої вбачається, що при замовленні та затвердженні технічної документації частки співвласників земельної ділянки не були визначені.
За життя між спадкодавцем та Відповідачем фактично було поділено земельну ділянку, але юридично останні не здійснили виділення їх часток земельної ділянки, що позбавило можливості приватного нотаріуса визначити склад спадкового майна, частку у праві власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, на яку має видаватися свідоцтво про право на спадщину. У свою чергу, Позивач є єдиним спадкоємцем, яка належним чином прийняв спадщину та частково вже її оформив, але у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, змушений звернутися до суду з цим позовом.
Неможливість Позивача отримати спадщину є порушенням його права, оскільки унеможливлює оформити спадщину та визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. Позивач не має іншої можливості захистити своє майнове право, окрім як в судовому порядку, за положеннями ст. 16 ЦК України його право підлягає захисту судом і заявлений позивачем спосіб такого захисту відповідає способу відновлення цих прав.
Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Для цього нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою другого з подружжя, який пережив, видає свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за правилами ст. 71 Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді.
Посилаючись на приписи матеріального та процесуального права України Позивач просив суд: 
припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3210300000:03:025:0083, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0596 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 506155 від 08.12.2008 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 18/25 частин земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:03:006:0161, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0596 га, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 506155 від 08.12.2008 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Також до матеріалів позову додано клопотання про витребування доказів, у якому представник Позивача просила суд витребувати у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук Антоніни Валеріївни копію спадкової справи, номер у спадковому реєстрі 73430583, що відкрита після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та письмові роз`яснення щодо неможливості видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку кадастровий номер 3210300000:03:025:0083, площею 0,0596 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 506155 від 08.12.2008 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

Рух справи.
08.04.2026 року ухвалою суду прийнято справу до провадження, постановлено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук Антоніни Валеріївни копію спадкової справи, номер у спадковому реєстрі 73430583, що відкрита після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та письмові роз`яснення щодо неможливості видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку кадастровий номер 3210300000:03:025:0083, площею 0,0596 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 506155 від 08.12.2008 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 90).
01.05.2026 року до канцелярії суду від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук Антоніни Валеріївни надійшла копія спадкової справи №68/2024, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також приватним нотаріусом подано до суду письмові пояснення, у яких остання, із посиланням на статті 368, 372 ЦК України, ст.120 ЗК України, зазначила, що на земельній ділянці кадастровий номер 3210300000:03:025:0083 знаходиться житловий будинок, 18/25 часток якого належать спадкоємцю ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Корнійчук А.В., приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області, 17.06.2025 року, за реєстровим №3259. Ураховуючи вищезазначене, без визначення частки земельної ділянки належної померлому, видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку (її частку) неможливо (а.с. 108, 109-151).
12.05.2026 року та 25.06.03.07.2026 року у підготовчі судові засідання учасники справи/їхні представники не з`явилися, до канцелярії суду подали заяви про розгляд справи без їхньої участі. Відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог до себе у повному обсязі (а.с. 95, 96, 153).
У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
За правилами частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

ІІ. Мотивувальна частина.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №2590, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 (а.с. 15).
Позивач є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №362 (а.с. 14).
Після смерті спадкодавця було заведено спадкову справу №68/2024. Згідно з матеріалами спадкової справи Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 (а.с. 109-151).
Після смерті ОСОБА_3 залишилось наступне спадкове майно: 18/25 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 та частина земельної ділянки кадастровий номер № 3210300000:03:025:0083, що перебуває у спільній сумісній власності з іншим співвласником будинку, яким є Відповідач - ОСОБА_2 (а.с. 16, 18, 19-26, 144-146).
17.06.2025 року Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом р.№ 3259 на 18/25 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що видано приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук А.В. (а.с. 17).
Згідно з довідкою КП КОР «КИЇВСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕТАРИЗАЦІЇ» від 06.06.2025 року №БЦ 702 згідно з даними з паперових носіїв станом до 01.01.2013 року право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_3 18/25 частина, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори за № 2-5417 від 28.12.1987 року (реєстрова книга № 27, реєстровий № 2726); ОСОБА_2 7/25 частини житлового будинку, на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської нотаріальної контори за № 1-7605 від 13.11.1989 року, (реєстрова книга № 27, реєстровий № 2726). Станом на дату останньої технічної інвентаризації 24.04.2025 року загальна площа житлового будинку становить 100,9 кв.м, житлова площа 64,8 кв.м. Загальна площа будинку без урахування площі приміщень збудованих без надання дозвільних документів складає 67,9 кв.м, а житлова площа складає 52,00 кв.м. Загальна площа житлового будинку змінилась з 67,3 кв.м на 100,9 кв.м., а житлова площа змінилась з 40,4 кв.м на 64,8 кв.м., за рахунок побудови прибудови літ. «a1» збудованої без надання дозвільних документів, побудови житлової мансарди літ. «Ам/с» збудованої без надання дозвільних документів (власник ОСОБА_3 груп.прим.№1), внутрішнього перепланування що не потребує дозвільних документів та уточнення розмірів. До житлового будинку літ. «А-1» відносяться наступні господарські будівлі та споруди: гараж літ. «Д», гараж літ. «ЖІ» збудований без надання дозвільних документів (власник ОСОБА_3 ), гараж літ. «ді» збудований без надання дозвільних документів (власник ОСОБА_2 ), погріб літ. «б/п», вбиральня літ, «В», колодязь №6, вигрібна яма №7, хвіртка №8, ворота №9, огорожа №10,11 (а.с. 143).
Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради було надано копію Із Рішення Білоцерківської міської ради № 306 двадцять шостої сесії четвертого скликання «Про передачу земель у власність громадян, надання в оренду та про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю, внесення змін та доповнень у попередні рішення» від 05.08.2005 року вбачається, що при передачі у власність спадкодавцю та Відповідачу частки не були визначені (а.с. 30-31).
Із технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 вбачається, що при замовленні та затвердженні технічної документації частки співвласників земельної ділянки не були визначені (а.с. 33-75).
01.05.2026 року до канцелярії суду від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук Антоніни Валеріївни надійшла копія спадкової справи №68/2024, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також приватним нотаріусом подано до суду письмові пояснення, у яких остання, із посиланням на статті 368, 372 ЦК України, ст.120 ЗК України, зазначила, що на земельній ділянці кадастровий номер 3210300000:03:025:0083 знаходиться житловий будинок, 18/25 часток якого належать спадкоємцю ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Корнійчук А.В., приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області, 17.06.2025 року, за реєстровим №3259. Ураховуючи вищезазначене, без визначення частки земельної ділянки належної померлому, видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку (її частку) неможливо (а.с. 108, 109-151).

Норми процесуального і матеріального права, якими керується суд.
Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).
У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. 
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. 
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер. Це, зокрема, проявляється в тому, що вони по своїй суті є нормами прямої дії й суд має надавати оцінку спірним правовідносинам у контексті відповідності поведінки сторін та вчинених ними дій змісту загальних засад.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Спосіб захисту суб`єктивних цивільних прав – це закріплені законом матеріально-правові засоби примусового характеру, за допомогою яких провадиться відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.
Захист суб`єктивних цивільних прав та інтересів здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто за допомогою застосування належної форми, засобів і способів захисту. Законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. Порушення права - це наслідок протиправної поведінки протилежної сторони, чиїми діями завдано шкоду правам та інтересам особи. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Оспорювання – це наявність спору між учасниками цивільно-правових відносин про приналежність чи відсутність права в однієї із сторін.

Статтею 16 ЦК України встановлюються такі способи захисту цивільних прав та інтересів:
визнання суб`єктивного права - застосовується тоді, коли наявність в особи визначеного суб`єктивного права піддається сумніву або оспорюється, заперечується, або є реальна загроза таких дій;
визнання правочину недійсним - являє собою окремий випадок реалізації такого способу захисту, як відновлення становища, що існувало до порушення права, тому що збігається з ним у правовій сутності;
припинення дії, яка порушує право - застосовується в разі потреби припинити порушення права особи в майбутньому, тобто усунути перешкоди для здійснення права, створювані порушником, а також якщо порушення саме по собі не позбавляє особу суб`єктивного права, але заважає їй нормально його реалізувати;
відновлення становища, яке існувало до порушення - застосовується в тих випадках, коли порушене право в результаті правопорушення не припиняє свого існування і може бути реально відновлене шляхом усунення наслідків правопорушення;
примусове виконання обов`язку в натурі - застосовується тоді, коли внаслідок існуючих між сторонами цивільних правовідносин зобов`язана особа повинна була передати визначену річ або виконати обов`язок особисто (по зобов`язаннях, де особистість боржника має істотне значення);
зміна або припинення правовідношення - застосовуються в тих випадках, коли правовідношення внаслідок вимог закону змінилося або припинилося, коли одна зі сторін систематично не виконує свої обов`язки, а також як «санкція» за недозволену поведінку;
відшкодування збитків та інші способи залагодження матеріальної шкоди - застосовуються як у договірних, так і в позадоговірних відносинах при невиконанні (неналежному виконанні) зобов`язань або заподіянні шкоди;
відшкодування моральної (немайнової) шкоди - застосовується при необхідності відшкодування за фізичний біль і страждання, моральні страждання, приниження честі, гідності, ділової репутації внаслідок порушення прав особи;
визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Перелік способів захисту, визначених у ст. 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Особа, право якої порушене, може скористатися конкретним способом захисту свого права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Частина 1 ст. 328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.
Зі змісту ст.357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності.
У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Стаття 392 цього ж кодексу передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За змістом частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
На підставі частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Висновки суду.
Судом встановлено та сторонами по справі не оспорювалося, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .
Позивач є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та його єдиним спадкоємцем.
Після смерті ОСОБА_3 залишилось наступне спадкове майно: 18/25 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 та частина земельної ділянки кадастровий номер № 3210300000:03:025:0083, що перебуває у спільній сумісній власності з іншим співвласником будинку, яким є Відповідач.
17.06.2025 року Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом р.№ 3259 на 18/25 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що видано приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук А.В.
Утім, без визначення частки земельної ділянки належної померлому, видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку (її частку) неможливо.
Відповідач позовні вимоги до себе визнав у повному обсязі.
Законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 689/26/17 та постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 642/3950/17.
А саме, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17, не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
Постанова КЦС ВС від 14 серпня 2024 року в справі № 522/3974/20 стосується способу захисту права на спільну сумісну власність. У цій справі зроблено висновок, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, і тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Натомість належним способом захисту порушеного права позивача в такому випадку є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Інші процесуальні питання. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачами позовних вимог, з урахуванням обраного ними способу захисту права, на підставі наданих сторонами та витребуваних судом доказів.

ІІІ. Щодо судового збору.
Згідно з п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, розподіл судових витрат. 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду із цим позовом Позивач сплатив судовий збір у розмірі 4254,88 гривень.
Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи, що позовні вимоги Відповідачем визнано у повному обсязі, Позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору, що становить 2096,00 гривень, а також стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на оплату судового збору у розмірі 2096,00 гривень.

ІV. Резолютивна частина.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 89, 141, 254, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Корнійчук Антоніна Валеріївна, про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування – задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3210300000:03:025:0083, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0596 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 506155 від 08.12.2008 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 18/25 частин земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:03:006:0161, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0596 га, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 506155 від 08.12.2008 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору 2096,00 гривень (дві тисячі дев`яносто шість гривень 00 копійок).
Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 2096,00 гривень (дві тисячі дев`яносто шість гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Третя особа - Приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Корнійчук Антоніна Валеріївна, місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 08.07.2026 року. 

Суддя 	В. П. Цукуров