Справа № 405/7581/25
2/405/2667/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2026 Подільський районний суд міста Кропивницького в складі
головуючої судді: Шевченко І.М.
з участю секретаря: Мишевець Т.І.
відповідача ОСОБА_1 
представника відповідача Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» Усенка А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Універсальна» до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» про відшкодування шкоди в порядку суброгації, -
ВСТАНОВИВ:
03.12.2025 позивач ПАТ «СК «Універсальна» звернулось з позовом до суду та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 та акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 24 726,60 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» та ПрАТ «Концерн Галнафтогаз» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3015/215/010537. Предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Renault», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 29.06.2022 року о 11:30, в місті Кропивницький, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та транспортного засобу «Mazda», державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_1 . Відповідно до повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди (європротокол) ОСОБА_1 визнав свою вину у настанні дорожньо-транспортної пригоди. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт №115896-1. ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування згідно страхового акту №115896-1 у розмірі 24 726,60 грн. Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Mazda», державний номерний знак « НОМЕР_2 », була застрахована за полісом обов`язкового страхування 006589383 у Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА». 
На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП ОСОБА_1 була застрахована в акціонерному товаристві «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА», то остання керуючись ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовила ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІВЕРСАЛЬНА» у виплаті страхового відшкодування, з огляду на пропуск строку в 1 рік на подання заяви про страхове відшкодування, відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV. Проте, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Відповідачі кошти не сплачують, що змушує позивача звернутися за захистом своїх прав в суд.
Ухвалою суду від 08.12.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
15.12.2025 представником відповідача Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» подано в суд відзив на позовну заяву, яким просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначено, що 2.03.2022 року між ОСОБА_2 та АТ «СК «Країна» було укладено (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2791910, щодо транспортного засобу «MAZDA 323», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN (номер кузова, шасі, рами) – НОМЕР_4 , з встановленим лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю – 260 000,00 грн., з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну – 130 000,00 грн., франшиза – 2 600,00 грн. За вх. № 9194/23 від 23.08.2023 року АТ «СК «Країна» від представника позивача отримало заяву (претензію) про виплату страхового відшкодування, з копіями зазначених в додатках до неї документів, по факту ДТП, яка мала місце 29.06.2022 року у м. Кропивницький, за участю транспортного засобу «MAZDA 323», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням Відповідача 1, та транспортного засобу «RENAULT LOGAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності АТ "Концерн Галнафтогаз". Згідно поданої заяви про виплату страхового відшкодування, зазначено вимогу про здійснення страхового відшкодування позивачу, у розмірі 24 726,60 грн., в якості відшкодування шкоди, в порядку суброгації, згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України. За результатами поданих документів, АТ «СК «Країна» листом за вих. №6446 від 22.09.2023 року повідомило Позивача про прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Вважає, що прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування здійснено з цілковитим дотримання приписів норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а заявлені позовні вимоги являються безпідставними, необґрунтованими, у задоволенні яких слід відмовити, в частині до АТ «СК «Країна».
19.12.2026 представником позивача подано в суд відповідь на відзив, в якому зазначено, що немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.
22.12.2025 представником відповідача Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» подано в суд заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що відповідно до підпункту 37.1.4 статті 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Згідно долучених до матеріалів справи доказів, дорожньо-транспортна пригода, за якою позивачем на підставі умов добровільного страхування наземного транспорту № 3015/215/010537 від 14.12.2021 року, здійснено в виплату страхового відшкодування у розмірі 24 726,60 грн., мала місце 29.06.2022 року; заява (претензія) про виплату страхового відшкодування позивача надійшла до АТ «СК «Країна» - 23.08.2023 року; 12.12.2025 року ухвалою Суду, відкрито провадження з позовними вимогами до АТ «СК «Країна».
Тобто, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування, однак пропущено визначений підпунктом 37.1.4 статті 37 Закону річний строк, при цьому відповідна заява подана в межах страхової суми та поза межами строку позовної давності (в термін понад 3 років з моменту ДТП), тому з урахуванням висновків викладених згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, відтак відсутні підстави для стягнення суми страхового відшкодування з АТ «СК «Країна» в порядку суброгації.
Окрім цього, законодавство України, не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , у свою чергу, АТ «СК «Країна», уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі, в порядку закріпленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
06.05.2026 відповідачем ОСОБА_1 подано в суд відзив на позовну заяву, в якому зазначено про застосування терміну позовної давності.
11.05.2026 представником позивача подано в суд відповідь на відзив, в якому зазначено, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.
14.05.2026 відповідачем ОСОБА_1 подано в суд заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що звертаючись до суду позивач не наводить у позовній заяві жодних обґрунтувань того, що неподання заяви про страхове відшкодування до Відповідачів впродовж одного року (шкода заподіяна майну потерпілого) з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, було обумовлене обставинами, які не залежали від дій позивача, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування і відповідно доказів підтвердження таких обставин суду позивач не надав.
Представник позивача в судове засідання не з"явився, повідомлявся належним чином про дату й час судового засідання, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не надав.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» Усенко А.М. просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, зазначені у відзивах на позовну заяву.
Заслухавши пояснення відповідачів, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що 29.06.2022 року о 11:30, в місті Кропивницький, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та транспортного засобу «Mazda», державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_1 . Відповідно до повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди (європротокол) ОСОБА_1 визнав свою вину у настанні дорожньо-транспортної пригоди.
14.12.2021 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» та ПрАТ «Концерн Галнафтогаз» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3015/215/010537.
Предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Renault», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». 
З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи.
На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт №115896-1. На підставі страхового акту ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 24 726,60 грн.
Станом на 29.06.2022 цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу марки ««MAZDA 323», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN (номер кузова, шасі, рами) – НОМЕР_4 , була застрахована у Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» на підставі полісу ) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2791910 від 02.03.2022, з встановленим лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю – 260 000,00 грн., з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну – 130 000,00 грн., франшиза – 2 600,00 грн.
Листом за вих. №6446 від 22.09.2023 року Акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» повідомило ПрАТ «СК «Універсальна» про відмову у виплаті страхового відшкодування за подією від 29.06.2022, на підставі п. 37.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди
Згідно долучених до матеріалів справи доказів, дорожньо-транспортна пригода, за якою позивачем на підставі умов добровільного страхування наземного транспорту № 3015/215/010537 від 14.12.2021 року, здійснено в виплату страхового відшкодування у розмірі 24 726,60 грн., мала місце 29.06.2022 року; заява (претензія) про виплату страхового відшкодування позивача надійшла до АТ «СК «Країна» - 23.08.2023 року; 
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з ст. 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
За змістом ч.1 ст. 28, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься у ст. 27 Закону України «Про страхування».
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.
Згідно із ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц: стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Отже, відносини між сторонами у цій справі регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».
Позивач, як страховик потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди в порядку суброгації.
Таким чином, до ПрАТ «СК «Універсальна» перейшло право вимоги на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» в порядку суброгації.
Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
В ході судового розгляду справи не встановлено того, що має страхового відшкодування потерпілому було недостатньо через перевищення лімітів такого відшкодування.
Винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує розмір страхової суми або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 369/11812/18 від 11.11.2020року; № 753/10416/17 від 05.11.2020року; № 299/3583/15-ц від 04.11.2020року; № 755/7666/19 від 15.10.2020року; № 131/709/18 від 30.09.2020року; № 583/3159/18 від 23.07.2020року; № 525/1592/18 від 14.07.2020року; № 200/12295/17 від 30.06.2020року; № 361/10096/14-ц від 17.06.2020року; № 201/12712/16-ц від 20.05.2020року; № 756/2632/17 від 22.04.2020року; № 447/819/16-ц від 08.04.2020року; № 643/2224/17 від 18.03.2020року; № 761/2941/17 від 10.03.2020року; № 450/446/16-ц від 04.03.2020року; № 755/5374/18 від 21.02.2020року; № 648/4308/16-ц від 17.02.2020року; № 916/2554/17 від 17.01.2020року.
Страхова компанія відповідає за завдану шкоду у межах визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 911/286/20 від 21.12.2020. Вказаний висновок вказує, що потрібно віднімати при визначені меж відповідальності страховика та зазначає, що спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків) (як оціненої, так і фактичної), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.
Оскільки ліміт за шкоду майну становить 130000,00 грн., що підтверджує поліс серії №АР/2791910, спричинена шкода в розмірі 24 726,60 грн. не перевищує ліміт, тому звернення ПАТ «СК «Універсальна» з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 суперечить інституту страхування.
За таких обставин, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , як керувала транспортним засобом «MAZDA 323», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент ДТП була застрахована за полісом серії №АР/2791910 від 02.03.2022 в Акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА», то саме останнє повинно нести відповідальність перед позивачем за відшкодування вказаної шкоди, а відтак позовні вимоги до ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог до відповідача Акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА».
Відповідно до пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.
Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).
В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).
Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).
Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.
Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.
Такі висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.
Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.
Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та не передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.
Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що страховий випадок мав місце 29.06.2022, із заявою про виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «Універсальна» звернулося до АТ «СК «Країна», а останнім отримано вказану заяву 23.08.2023 року за вх. № 9194/23, а відтак беззаперечно встановлено, що позивач, маючи право на звернення за регламентними виплатами до страхової компанії, даними про яку він достеменно володів, з такою заявою протягом одного року не звернувся, а тому втратив право на відшкодування шкоди від страховика в межах страхових виплат.
Звертаючись до суду, позивач не посилається на те, що не звернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від нього, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, а тому з огляду на вищевикладене підстав для задоволення позову в частині вимог до відповідача АТ «СК «Країна» немає.
Отже, зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, та до АТ «СК «Країна», оскільки, позивачем пропущено річний строк для подання заяви про виплату страхового відшкодування та не обґрунтовано наявність незалежних від потерпілої особи причин неможливості звернення з такою заявою впродовж річного строку.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Так як у задоволенні усіх позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позхивача.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, :
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Універсальна» до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» про відшкодування шкоди в порядку суброгації - відмовити.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення в повному обсязі виготовлено 20.07.2026.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», код ЄДРПОУ 20113829, мвсце знаходження: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 9.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА», код ЄДРПОУ 20842474, місце знаходження: 04053, м. Київ, Кудрявський узвіз, 7.

Суддя Подільського 
районного суду 
міста Кропивницького Ірина Миколаївна Шевченко