ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 440/15823/25
адміністративне провадження № К/990/30080/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бевзенка В.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №440/15823/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вигідна Покупка»
до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві
про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів
за касаційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві
на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2026 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Присяжнюк О.В., суддів: Любчич Л.В. та Спаскіна О.А.),

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та обставин у справі

1. У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вигідна Покупка» звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві (далі також - відповідач, скаржник), в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати рішення про внесення змін до рішень від 18 червня 2025 року №04.1-03-61 та постанови про накладення штрафу від 01 липня 2025 року №228/4833, №227/4833, №240/4833, №233/4833, №236/4833, №241/4833, №234/4833, №235/4833, №238/4833, №237/4833, №229/4833, №230/4833, №239/4833, №232/4833, №231/4833, №219/4833, №218/4833, №217/4833, №223/4833, №214/4833, №221/4833, №225/4833, №226/4833, №220/4833, №215/4833, №224/4833, №216/4833, №222/4833, №212/4833, №213/4833, №209/4833, №242/4833, №210/4833, №243/4833, №211/4833, №208/4833, №207/4833.

2. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року позов задоволено.

3. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпродспоживслужби в місті Києві 24 квітня 2026 року звернулося до Другого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.

4. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження та ненаданням документа про сплату судового збору.

5. На виконання вимог цієї ухвали Головним управлінням Держпродспоживслужби в місті Києві направлено платіжну інструкцію №247 від 01 травня 2026 року на підтвердження сплати судового збору.

6. 08 травня 2026 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в місті Києві сформовано в підсистемі Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги та усунення її недоліків, у якому наведено причини пропуску строку, пов`язані з критичною нестачею кадрового забезпечення юридичного підрозділу, значним навантаженням на його працівників, умовами воєнного стану, а також зазначено про одноденний характер пропуску строку.

7. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2026 року продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, встановлений ухвалою від 28 квітня 2026 року, з огляду на неповне виконання її вимог.

8. Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, наведені причини його пропуску визнано неповажними, а апеляційну скаргу повторно залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк для зазначення інших поважних причин пропуску строку і подання доказів на їх підтвердження.

9. 22 травня 2026 року Головне управління Держпродспоживслужби в місті Києві повторно звернулося із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, до якої долучило довідку «Щодо кадрового забезпечення Управління правового забезпечення» від 22 травня 2026 року №12.0/3766 та Положення про Управління правового забезпечення.

10. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

11. Суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року отримано уповноваженим представником Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві 24 березня 2026 року, натомість апеляційну скаргу подано 24 квітня 2026 року, тобто з пропуском установленого статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) тридцятиденного строку.

12. Суд апеляційної інстанції зазначив, що поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії.

13. Також суд зауважив, що саме по собі введення воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а скаржником не надано доказів того, що відповідні обставини постійно, тривало та систематично перешкоджали його роботі протягом строку апеляційного оскарження.

14. Крім того, суд вказав, що ухвалою від 12 травня 2026 року вже надано оцінку аналогічним доводам скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження, їх визнано неповажними, а інших доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску такого строку, надано не було.

15. З огляду на викладене та керуючись пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України, суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

16. Не погодившись із ухвалою суду апеляційної інстанції, Головне управління Держпродспоживслужби в місті Києві звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, у якій просить скасувати ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2026 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

17. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував пункт 4 частини першої статті 299 КАС України, не надав належної оцінки обставинам, які спричинили пропуск строку на апеляційне оскарження, та доказам, поданим на їх підтвердження.

18. Скаржник наголошує, що у період з 23 березня по 24 квітня 2026 року із дев`яти штатних працівників Управління правового забезпечення фактично працювали лише двоє, що підтверджено довідкою від 22 травня 2026 року №12.0/3766, поданою суду апеляційної інстанції разом із повторною заявою про поновлення строку.

19. Також скаржник звертає увагу на значний обсяг функціональних обов`язків юридичного підрозділу, надмірне навантаження на фактично працюючих працівників, значну кількість та складність судових справ, необхідність одночасного забезпечення іншої поточної роботи, а також на здійснення діяльності державного органу в місті Києві в умовах воєнного стану та повітряних тривог.

20. Головне управління Держпродспоживслужби в місті Києві зазначає, що строк на апеляційне оскарження пропущено лише на один день, що, на його переконання, свідчить про відсутність зловживання процесуальними правами та необґрунтованого зволікання.

21. На підтвердження добросовісності своєї процесуальної поведінки скаржник також посилається на укладення 05 травня 2026 року договору про надання правничої допомоги з Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Керницька та Партнери» №123 та залучення адвоката для представництва інтересів Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві у цій справі.

22. Скаржник вважає, що відмова у відкритті апеляційного провадження за наведених обставин є проявом надмірного формалізму та непропорційним обмеженням права на апеляційний перегляд.

23. На підтвердження цього доводу Головне управління посилається, зокрема, на постанови Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі №1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі №340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі №240/10995/20, від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а та від 28 березня 2023 року у справі №260/1322/21, у яких викладено висновки щодо необхідності уникнення надмірного формалізму при застосуванні процесуальних норм.

24. Крім того, скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі №160/9400/21 та зазначає, що у цій справі Верховний Суд визнав неспівмірною відмову у відкритті апеляційного провадження за умови пропуску строку на один день та відсутності необ`єктивного зволікання з боку скаржника.

25. Головне управління Держпродспоживслужби в місті Києві також наголошує на суспільній значущості справи, оскільки спірні рішення та постанови прийняті у сфері державного ринкового нагляду щодо продукції, яка, за позицією відповідача, є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, і посилається у цьому контексті на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14 листопада 2019 року у справі №817/381/16, від 14 липня 2020 року у справі №808/2525/16, від 28 вересня 2020 року у справі №826/855/16, від 17 лютого 2021 року у справі №640/19248/19 та від 31 січня 2022 року у справі №640/15352/19.

26. У касаційній скарзі Головне управління Держпродспоживслужби в місті Києві просить Верховний Суд скасувати ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2026 року, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

27. Касаційна скарга надійшла до Верховного Суду 29 червня 2026 року.

28. Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2026 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи №440/15823/25 з суду першої інстанції.

29. Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» 20 липня 2026 року о 22:43, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

30. Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет Товариства з обмеженою відповідальністю «Вигідна Покупка» через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» 20 липня 2026 року о 22:43, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

31. 28 липня 2026 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи №440/15823/25.

32. Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2026 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 27 серпня 2026 року.

33. При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

Позиція інших учасників справи

34. Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вигідна Покупка» відзиву на касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду рішення суду апеляційної інстанції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків суду апеляційної інстанції і доводів учасників справи

35. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

36. Згідно з положеннями частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

37. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

38. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

39. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

40. Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржувана ухвала Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2026 року не відповідає з огляду на таке.

41. Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

42. Цим конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 13 КАС України.

43. Разом із тим право на апеляційний перегляд судового рішення не є абсолютним та підлягає реалізації з дотриманням установлених процесуальним законом вимог, зокрема щодо строку апеляційного оскарження.

44. Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

45. За частиною третьою статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

46. Частиною першою статті 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

47. Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

48. За приписами пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

49. Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка пропустила строк, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії та підтверджені належними доказами.

50. Такий підхід, зокрема, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 травня 2020 року у справі №9901/546/19, у якій також наголошено на обов`язку учасників справи добросовісно користуватися процесуальними правами та своєчасно виконувати свої процесуальні обов`язки.

51. Водночас оцінка поважності причин пропуску процесуального строку не може здійснюватися абстрактно, тобто без урахування конкретних обставин відповідної справи та доказів, якими такі обставини підтверджуються.

52. Так, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №480/8341/22 зазначила про необхідність при вирішенні питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження оцінювати всі обставини, які спричинили пропуск такого строку, у їх сукупності.

53. При цьому колегія суддів зауважує, що наведений висновок стосується способу оцінки причин пропуску процесуального строку та не означає, що будь-яка з наведених особою обставин сама собою є достатньою для його поновлення.

54. З матеріалів цієї справи встановлено, що у первинному клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, сформованому в підсистемі Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» 08 травня 2026 року, Головне управління Держпродспоживслужби в місті Києві посилалося, зокрема, на критичну нестачу кадрового забезпечення юридичного підрозділу, у якому із дев`яти штатних працівників фактично працювали лише двоє.

55. Разом із тим до цього клопотання документа, який би підтверджував зазначені обставини щодо фактичного кадрового забезпечення Управління правового забезпечення протягом строку апеляційного оскарження, додано не було.

56. За результатами розгляду цього клопотання Другий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12 травня 2026 року визнав наведені причини пропуску строку неповажними, а іншою ухвалою від цієї ж дати залишив апеляційну скаргу без руху, надавши скаржнику строк для подання заяви про поновлення строку із зазначенням інших поважних причин та доказів на їх підтвердження.

57. 22 травня 2026 року скаржник подав нову заяву про поновлення строку, до якої, серед іншого, долучив довідку «Щодо кадрового забезпечення Управління правового забезпечення» від 22 травня 2026 року №12.0/3766 та Положення про Управління правового забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві.

58. Зі змісту довідки від 22 травня 2026 року №12.0/3766 вбачається, що вона містить відомості саме щодо кадрового забезпечення юридичного підрозділу протягом періоду з 23 березня по 24 квітня 2026 року, який охоплював строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

59. Зокрема, цим документом підтверджено, що із дев`яти затверджених штатних посад Управління правового забезпечення у вказаний період фактично були укомплектовані лише дві посади, тоді як сім посад були вакантними.

60. Отже, після постановлення ухвали від 12 травня 2026 року суду апеляційної інстанції було надано доказ, якого на момент вирішення первинного клопотання про поновлення процесуального строку в його розпорядженні не було та який безпосередньо стосувався однієї з обставин, з якими скаржник пов`язував несвоєчасне подання апеляційної скарги.

61. Проте, постановляючи оскаржувану ухвалу від 28 травня 2026 року, суд апеляційної інстанції не дослідив зміст зазначеної довідки, не надав оцінки підтвердженим нею обставинам та не з`ясував, яким чином ці обставини могли вплинути на можливість своєчасної підготовки і подання апеляційної скарги.

62. Натомість суд апеляційної інстанції зазначив, що ухвалою від 12 травня 2026 року аналогічні доводи скаржника вже були оцінені та визнані неповажними, а інших доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку, надано не було.

63. Такий висновок суду апеляційної інстанції не узгоджується з матеріалами справи, оскільки довідка від 22 травня 2026 року №12.0/3766 була подана після постановлення ухвали від 12 травня 2026 року, а тому не могла бути предметом оцінки суду при вирішенні первинного клопотання про поновлення процесуального строку.

64. Колегія суддів при цьому не вирішує питання про те, чи становить подання нового доказу на підтвердження раніше наведеної обставини іншу підставу для поновлення строку у розумінні частини третьої статті 298 КАС України.

65. Вирішальним у цій справі є те, що суд апеляційної інстанції розглянув подану 22 травня 2026 року заяву по суті та, обґрунтовуючи відмову у поновленні строку, виходив, зокрема, з відсутності інших доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку, хоча матеріали справи свідчать про протилежне.

66. За таких обставин, постановляючи процесуальне рішення, яке унеможливило апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції мав з`ясувати зміст доказу, поданого скаржником 22 травня 2026 року, та надати йому оцінку, зокрема в контексті того, чи впливає він на попередню оцінку наведених скаржником причин пропуску строку.

67. Не здійснивши такої оцінки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неповажність причин пропуску процесуального строку за неповно встановлених обставин.

68. Такий підхід узгоджується з положеннями Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень (Opinion №11 (2008) of the Consultative Council of European Judges to the attention of the Committee of Ministers of the Council of Europe on the quality of judicial decisions) від 18 грудня 2008 року. Відповідно до пунктів 34, 36 та 38 цього Висновку судові рішення мають бути належно мотивованими, зрозумілими та давати змогу простежити логіку суду, а мотивування повинно відповідати на істотні доводи сторін і засвідчувати, що вони були реально розглянуті судом.

69. У цьому контексті колегія суддів також враховує як порівняльно-правовий орієнтир підхід, викладений Великою Палатою Суду справедливості Європейського Союзу у рішенні від 29 липня 2024 року protectus s. r. o. проти Vybor Narodnej rady Slovenskej republiky na preskumavanie rozhodnuti Narodneho bezpecnostneho uradu, справа №C-185/23, ECLI:EU:C:2024:657. У пунктах 79, 82- 84 цього рішення Суд виходив із того, що ефективний судовий контроль вимагає реальної можливості суду дослідити підстави рішення та пов`язані з ними докази, а також здійснити незалежну перевірку відповідних фактичних і правових обставин.

70. Крім того, суд апеляційної інстанції мав оцінити зазначений доказ не ізольовано, а у взаємозв`язку з іншими обставинами, на які посилався скаржник, у тому числі зі значним навантаженням на фактично працюючих працівників юридичного підрозділу, умовами здійснення діяльності під час воєнного стану, тривалістю пропуску процесуального строку та процесуальною поведінкою скаржника.

71. Водночас колегія суддів погоджується із загальним висновком суду апеляційної інстанції про те, що сам по собі факт запровадження воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку. Особа має зазначити конкретні обставини, які виникли внаслідок воєнного стану та об`єктивно вплинули на можливість своєчасного вчинення відповідної процесуальної дії, і підтвердити їх належними доказами.

72. Також сама собою нестача працівників у структурному підрозділі суб`єкта владних повноважень не означає автоматичної поважності причин пропуску строку, оскільки питання належної організації роботи державного органу та забезпечення його представництва у суді належать до сфери відповідальності такого органу.

73. Проте наведені положення не звільняли суд апеляційної інстанції від обов`язку дослідити довідку щодо кадрового забезпечення юридичного підрозділу та з`ясувати, чи міг підтверджений цією довідкою істотний кадровий дефіцит у сукупності з іншими обставинами мати об`єктивний вплив на своєчасність подання конкретної апеляційної скарги.

74. Такий підхід узгоджується і з орієнтирами переговорного процесу щодо вступу України до Європейського Союзу. У Спільній позиції Європейського Союзу щодо Кластера 1 «Основи» від 12 червня 2026 року (European Union Common Position - Cluster 1: Fundamentals, AD 18/26, CONF-UA 2/26) наголошено, з одного боку, на необхідності зміцнення спроможності державної служби, а з іншого - на підвищенні якості та ефективності судової системи відповідно до acquis ЄС та європейських стандартів. З огляду на це внутрішні кадрові труднощі державного органу не створюють самі собою привілейованого процесуального становища такого органу та не звільняють його від обов`язку належно організувати свою діяльність. Водночас, якщо конкретний і документально підтверджений кадровий дефіцит наведений як одна із причин пропуску строку, суд зобов`язаний реально оцінити цей доказ у сукупності з тривалістю пропуску, іншими обставинами та процесуальною поведінкою особи.

75. Щодо доводу скаржника про укладення 05 травня 2026 року договору про надання правничої допомоги з Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Керницька та Партнери» №123 колегія суддів зазначає, що ця обставина виникла після закінчення строку на апеляційне оскарження (23 квітня 2026 року) та після фактичного подання апеляційної скарги (24 квітня 2026 року).

76. Тому саме по собі подальше залучення адвоката не могло бути причиною пропуску строку та не доводить об`єктивної неможливості своєчасного подання апеляційної скарги. Разом із тим ця обставина може враховуватися при оцінці подальшої процесуальної поведінки скаржника та вжитих ним заходів щодо забезпечення представництва своїх інтересів.

77. Стосовно доводів касаційної скарги про незначний одноденний пропуск строку колегія суддів зазначає таке.

78. Колегія суддів звертає увагу на постанову Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі №160/9400/21, у якій розглядалися обставини подання апеляційної скарги з пропуском строку на один день, а на підтвердження причин такого пропуску було надано доказ перебування керівника юридичної особи, уповноваженого підписувати та подавати апеляційні скарги, у відрядженні на час завершення процесуального строку, за відсутності делегування відповідних повноважень іншій особі.

79. З урахуванням саме сукупності цих обставин Верховний Суд у цій справі дійшов висновку про незначність пропуску строку, відсутність необ`єктивного зволікання та неспівмірність відмови у відкритті апеляційного провадження.

80. Загалом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі №160/9400/21, не встановлюють правила про безумовне поновлення строку в кожному випадку його пропуску на один день, оскільки поважність причин пропуску процесуального строку визначається з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

81. Разом із тим зазначена постанова підтверджує необхідність при вирішенні такого питання враховувати не лише формальний факт пропуску строку, а й його тривалість, характер та підтвердженість причин, процесуальну поведінку особи та співмірність процесуального наслідку.

82. У цій справі Другий апеляційний адміністративний суд, констатувавши пропуск строку на один день, не оцінив цю обставину у взаємозв`язку з новим доказом, поданим скаржником, та іншими наведеними ним обставинами.

83. Щодо посилань скаржника на постанови Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі №1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі №340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі №240/10995/20, від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а та від 28 березня 2023 року у справі №260/1322/21 колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у наведених судових рішеннях послідовно застосовував підхід, відповідно до якого при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом.

84. Наведений підхід є застосовним і до цієї справи як загальний підхід до застосування процесуальних норм.

85. Такий підхід відповідає також Оновленому «Мірилу правовладдя» (The Updated Rule of Law Checklist), документ CDL-AD(2025)002, ухваленому Європейською комісією «За демократію через право» (Венеційською комісією) на 145-му пленарному засіданні 12- 13 грудня 2025 року. Згідно з пунктом 118 цього документа ефективна можливість оспорити приватний або публічний акт передбачає, що формальні вимоги та процесуальні строки мають бути розумними; у пункті 121 право на оскарження судового рішення віднесено до загальних принципів правовладдя.

86. Водночас він не означає, що суд зобов`язаний поновлювати будь-який пропущений процесуальний строк лише з мотивів забезпечення права на доступ до суду. Дотримання процесуальних строків також є елементом принципу юридичної визначеності.

87. У контексті цієї справи недопустимість надмірного формалізму полягає насамперед у тому, що суд, застосовуючи остаточний процесуальний наслідок у вигляді відмови у відкритті апеляційного провадження, не може залишити без оцінки поданий на виконання ухвали цього суду доказ та водночас мотивувати своє рішення відсутністю такого доказу.

88. Щодо доводів скаржника про суспільну значущість цієї справи та посилань у цьому контексті на постанови Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №817/381/16, від 14 липня 2020 року у справі №808/2525/16, від 28 вересня 2020 року у справі №826/855/16, від 17 лютого 2021 року у справі №640/19248/19 та від 31 січня 2022 року у справі №640/15352/19 колегія суддів зазначає таке.

89. На думку колегії суддів, наведені висновки Верховного Суду не є релевантними для вирішення питання про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки стосуються матеріально-правових питань державного нагляду, ринкового контролю, безпечності продукції та захисту прав споживачів.

90. Так само суспільна значущість спору не звільняє учасника справи від дотримання вимог процесуального закону щодо строків оскарження та не замінює необхідності довести поважність причин їх пропуску.

91. Разом із тим наведені доводи не спростовують установленого під час касаційного перегляду порушення, допущеного судом апеляційної інстанції при оцінці фактично поданих скаржником документів.

92. Отже, колегія суддів не робить висновку про те, що підтверджені довідкою обставини щодо кадрового забезпечення юридичного підрозділу, умови воєнного стану, одноденний пропуск строку чи інші наведені скаржником обставини самі собою або у сукупності безумовно свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

93. Вирішення цього питання потребує належної оцінки судом апеляційної інстанції всіх поданих доказів та обставин у їх сукупності, встановлення їх зв`язку з можливістю своєчасного подання саме цієї апеляційної скарги та оцінки процесуальної поведінки скаржника.

94. З огляду на межі касаційного перегляду та необхідність оцінки відповідних доказів і обставин у їх сукупності така оцінка має бути здійснена судом апеляційної інстанції при продовженні розгляду справи.

95. Таким чином, висновок Другого апеляційного адміністративного суду про неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявність передбачених пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження є передчасним.

96. У контексті цієї справи Суд наголошує, що, вирішуючи питання про відмову у відкритті апеляційного провадження після залишення апеляційної скарги без руху та надання особі строку для обґрунтування поважності причин пропуску строку, суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити зміст заяви, поданої на виконання вимог відповідної ухвали, та документи, долучені до неї, і надати оцінку доказам, які можуть мати значення для вирішення питання про поновлення процесуального строку.

97. Недотримання цього обов`язку призвело у цій справі до постановлення процесуального рішення, яке ґрунтується на неповно встановлених обставинах та перешкоджає подальшому провадженню у справі.

98. Отже, доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та передчасність застосування пункту 4 частини першої статті 299 КАС України знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

99. Згідно з частиною першою статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

100. У цій справі суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та відмову у відкритті апеляційного провадження, не дослідив і не надав оцінки доказу, поданому скаржником після постановлення ухвали від 12 травня 2026 року, та помилково виходив із того, що інших доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку не надано.

101. Вказане порушення призвело до передчасного застосування судом апеляційної інстанції пункту 4 частини першої статті 299 КАС України та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

102. Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

103. Відповідно до частини п`ятої статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

104. Оскільки встановлене порушення норм процесуального права допущено судом апеляційної інстанції під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, справа підлягає направленню до цього ж суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

105. За таких обставин касаційна скарга Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві підлягає задоволенню, ухвала Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2026 року скасуванню, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві задовольнити.

Ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2026 року скасувати, а справу №440/15823/25 направити до Другого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа