Дата документу 01.09.2026 Справа № 336/5576/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/5576/26    Головуючий у 1-й інстанції: Звєздова Н.С.
Провадження № 22-ц/807/1749/26    Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 вересня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря | Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кухаря С.В.,  Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Щербяк Юлії Василівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2026 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), - 

В С Т А Н О В И В:

У червні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів).

Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя подано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів). Предметом позову є безпідставно отримані ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 5 058 288,63 грн від військової частини НОМЕР_1 в якості грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 під час його перебування у полоні, які отримані за період березень 2022 року – березень 2026 року.

Фактичні обставини справи свідчать про наявність реального та об`єктивного ризику того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову виконання можливого рішення суду може бути істотно ускладнене або унеможливлене. Сам факт продовження утримання ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів, відсутність її реакції на позасудові вимоги позивача та ухилення від повернення коштів підтверджують недобросовісну поведінку та створюють обґрунтовані підстави вважати, що у подальшому ОСОБА_2 може вчиняти дії, спрямовані на уникнення виконання рішення суду.
З наявної від військової частини НОМЕР_1 інформації, ОСОБА_2 отримувала зазначені безпідставні грошові кошти на вказаний нею банківський рахунок НОМЕР_2 .

Разом з тим, з отриманої відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях вбачається, що Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДР ТЗ) станом на 18.05.2026 року за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований 31.12.2025 року автомобіль BMW 5281 XDRIVE, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просить суд вжити заходів забезпечення позову та накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , та знаходяться у неї, у межах суми позовних вимог у розмірі 5 058 288,63 грн, а також заборонити ОСОБА_2 відчужувати належний їй на праві власності транспортний засіб BMW 5281 XDRIVE, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб., зареєстрований 31.12.2025 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2026 року заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Щербяк Юлії Василівни про забезпечення позову – задоволено частково.
Накладено арешт на автомобіль BMW 5281 XDRIVE, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1997 см. куб., який зареєстрований 31.12.2025 року та належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Щербяк Юлії Василівни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2026 року скасувати в частині відмови у задоволенні забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , та знаходяться у неї, у межах суми позовних вимог у розмірі 5 058 288,63 грн та ухвалити у відповідній частині нове рішення на підставі п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , та знаходяться у неї, у межах суми позовних вимог у розмірі 5 058 288, 63 грн. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачка безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 5 058 288,63 грн та позивачу не повертає, а тому він змушений був звернутися із відповідним позовом про їх витребування, в порядку забезпечення свого позову просив суд, зокрема, накласти арешт на грошові кошти, які належать відповідачці, у межах ціни позову, які знаходяться в банківських установах України, що забезпечить належне виконання рішення суду про задоволення позову та поновлення порушеного права позивача. Такий захід є співмірним і достатнім із позовними вимогами та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, а посилання суду на необхідність надання доказів наявності у відповідача банківських рахунків є безпідставними.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а саме шляхом надсилання судової повістки-повідомлення в електронний кабінет підсистеми « Електронний суд», що підтверджується довідкою відповідального працівника суду, про доставку судової повістки-повідомлення до її електронного кабінету – 09.07.2026, 23:14:55 ( а.с.111), до апеляційного суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надала

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», заява №11681/85, рішення від 7 липня 1989 року, пункт 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.
Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_2 в даному судовому засіданні.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що відкладення розгляду справи призведе до порушення строку розгляду апеляційної скарги, визначеного статтею 371 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заявник оскаржує ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2026 року в частині відмови у задоволенні забезпеченні позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , та знаходяться у неї, у межах суми позовних вимог у розмірі 5 058 288,63 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти, суд керувався тим, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів наявності у відповідача рахунків у банківських установах, то підстави для накладення арешту на ці рахунки відсутні. 

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Із положень статті 153 ЦПК України слідує, що за загальним правилом заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
За своєю правовою природою забезпечення позову є гарантією належного виконання рішення суду про задоволення позову та ефективного відновлення порушених прав позивача. Вжиття судом цих заходів встановлює до прийняття рішення по справі певні обмеження здійснення учасниками справи, зокрема відповідачами, цивільних прав.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо-обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2020 року (справа №759/3972/18), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 6 серпня 2025 року (справа №759/22148/24) зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
У постанові від 11 грудня 2024 року (справа №760/18839/23) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що сам лише факт відсутності вказаних позивачем відкритих банківських рахунків, майна боржника не є безумовною підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти в межах суми позову, що належить відповідачу, оскільки, як передбачено частиною першою статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Предметом спору у даній справі є вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) в розмірі 5 058 288,63 грн, а отже, виконання в майбутньому судового рішення за результатами розгляду таких вимог (за умови їх задоволення) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів або майна, за рахунок якого можна буде задовольнити вимоги позивача.

Колегія суддів зазначає, що можливість накладення арешту одночасно на грошові кошти і на майно відповідача в межах ціни позову узгоджується з правовою позицією, викладеною в п. 24 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, згідно з якою виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.
Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача може забезпечити фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.
Водночас суд не врахував, що накладення арешту на грошові кошти відповідача є співмірним з позовними вимогами, сприятиме позивачу можливості захистити свої права та інтереси шляхом забезпечення належного виконання рішення в разі задоволення позову.
. В цій частині ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.
Висновки суду апеляційної інстанції
Суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не дотримався норм процесуального закону, хоча зробив правильний висновок про застосування заходу забезпечення позову в виді арешту.
Відтак ухвалу суду слід змінити в частині обсягу майна, на яке накладено арешт, зазначивши додатково про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться в банківських установах України на рахунках відповідачів, у межах зазначеної позивачем в апеляційній скарзі суми.
Підстави для скасування цієї ухвали відсутні.
Постанова апеляційного суду, яка прийнята з такого процесуального питання, як вжиття заходів забезпечення позову, не стосується вирішення спору по суті та не є остаточним судовим рішенням у справі, тому відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд.

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Щербяк Юлії Василівни – задовольнити. 

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2026 року про забезпечення позову в частині обсягу обтяженого майна змінити.

Накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться в банківських установах на рахунках ОСОБА_2 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 , у межах суми позовних вимог у розмірі 5058288 (п`ять мільйонів п`ятдесят вісім тисяч двісті вісімдесят вісім гривень) 63 копійки.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 02 вересня 2026 року.

Головуючий, суддя | Суддя | Суддя
Подліянова Г.С. | Кочеткова І.В. | Кухар С.В.