Справа № 569/26172/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року   м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючої судді Балацької О.Р.,
з участю секретаря судового засідання Кулікович Д.П., 
учасники справи в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гармонія Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий зміст позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитними договорами за кредитними договорами № 014/0233/82/91819085 від 27.12.2018, № 010/0233/82/91855030 від 18.04.2019, № 014/0233/82/91855016 від 18.04.2019 у розмірі 66 298 грн. 27 коп., а також витрати пов`язані зі сплатою збору та на правову допомогу.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та відповідачем були укладені зазначені кредитні договори, за умовами яких відповідачу надано кредитні кошти у розмірах 5 545,70 грн, 8 800 грн та 6 987,58 грн відповідно, зі встановленням строків кредитування та процентних ставок за користування кредитом. Позивач вказує, що кредитодавець свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів виконав належним чином, однак відповідач взяті на себе договірні зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів не виконував, унаслідок чого утворилася заборгованість. Право вимоги за вказаними кредитними договорами неодноразово відступалося: 20.09.2019 АТ «Райффайзен Банк» передало відповідні права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал», а 10.01.2023 останнє відступило їх ТОВ «Коллект Центр». У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань позивачем проведено розрахунок заборгованості, відповідно до якого її загальний розмір становить 66 298 грн 27 коп., з яких 22 456 грн 23 коп. - заборгованість за основним зобов`язанням, 33 721 грн 93 коп. - заборгованість за процентами, нарахованими до відступлення права вимоги, 8 756 грн 27 коп. - проценти, нараховані після відступлення права вимоги, та 1 363 грн 84 коп. - пеня та/або штрафи. Посилаючись на положення статей 512, 514, 516, 525, 526, 610, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути зазначену заборгованість, а також понесені судові витрати, а саме 2 422 грн 40 коп. судового збору та 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 02 грудня 2025 року справа передана для розгляду судді Балацькій О.Р.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 89-90)
Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Гармонія Фінанс» надійшла заява про залучення до участі у справі правонаступника позивача, в якій заявник просить залучити до участі правонаступника Позивача - ТОВ «Гармонія Фінанс» у цивільній справі ЄУН 569/26172/25 за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. (а.с. 97-128)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2026 року залучено до участі у справі ЄУН 569/26172/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гармонія Фінанс» замість Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр». (а.с. 129-131)
Від відповідача надійшла заява із долученням військового квитка серії НОМЕР_1 , довідки Форми 5 № 1497 від 23.06.2023, з якої вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 15.06.2023 по теперішній час. (а.с. 95, 135)
Позивач в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації.
Відзиву із запереченнями на позовну заяву відповідач не надав.
Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило.
Відтак суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи.
За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов частково підлягає задоволенню з огляду на таке.
ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, докази.
Суд встановив, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. 
27 грудня 2018 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0233/82/91819085, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 5 545,70 грн зі строком кредитування 48 місяців - до 27 грудня 2022 року.
18 квітня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено заяву № 010/0233/82/91855030, відповідно до умов якої відповідачу надано кредит у розмірі 8 800 грн зі строком кредитування 48 місяців - до 18 квітня 2023 року.
Також 18 квітня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0233/82/91855016, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 6 987,58 грн зі строком кредитування 72 місяці - до 18 квітня 2025 року.
З наданих суду копій кредитних договорів та відповідних заяв вбачається, що сторонами погоджено істотні умови кредитування, зокрема розмір кредиту, строк його повернення, процентну ставку, порядок погашення заборгованості та інші платежі, пов`язані з виконанням кредитних зобов`язань. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується матеріалами справи та ним не спростований.
Водночас судом встановлено, що відповідач належним чином свої зобов`язання за вказаними кредитними договорами не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
З матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 114\2-19-F про відступлення права вимоги, за яким до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами, укладеними з відповідачем, у тому числі за договорами № 014/0233/82/91819085 від 27.12.2018, № 010/0233/82/91855030 від 18.04.2019 та № 014/0233/82/91855016 від 18.04.2019.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги за вказаними кредитними договорами до відповідача.
У подальшому, ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2026 року у справі № 569/26172/25 залучено до участі у справі правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гармонія Фінанс» замість Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр».
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на дату його складення за договором № 014/0233/82/91819085 від 27.12.2018 загальна заборгованість становить 14 998,59 грн, з яких 5 212,20 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 061,51 грн - заборгованість за процентами, нарахованими до відступлення права вимоги, та 724,88 грн - заборгованість за пенею та/або штрафами.
За договором № 010/0233/82/91855030 від 18.04.2019 загальний розмір заборгованості визначено у сумі 25 341,15 грн, з яких 10 344,19 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13 747,16 грн - заборгованість за процентами, нарахованими до відступлення права вимоги, та 1 249,80 грн - проценти, нараховані після відступлення права вимоги.
За договором № 014/0233/82/91855016 від 18.04.2019 загальний розмір заборгованості визначено у сумі 25 958,53 грн, з яких 6 899,84 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 913,26 грн - заборгованість за процентами, нарахованими до відступлення права вимоги, 7 506,47 грн - проценти, нараховані після відступлення права вимоги, та 638,96 грн - пеня та/або штрафи.
Таким чином, відповідно до розрахунку позивача, загальна сума заборгованості за трьома кредитними договорами становить 66 298,27 грн, у тому числі 22 456,23 грн заборгованості за основним зобов`язанням, 33 721,93 грн процентів, нарахованих до відступлення права вимоги, 8 756,27 грн процентів, нарахованих після відступлення права вимоги, та 1 363,84 грн пені та/або штрафів.
Разом з тим судом встановлено, що відповідач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 15 червня 2023 року по теперішній час, що підтверджується військовим квитком та довідкою форми 5 № 1497 від 23 червня 2023 року, долученими до матеріалів справи.
Інших доказів, які б спростовували факт укладення кредитних договорів, отримання кредитних коштів, переходу права вимоги до позивача як правонаступника або наявність заборгованості за основним зобов`язанням, матеріали справи не містять. Відповідач відзиву на позовну заяву та власного розрахунку заборгованості суду не подав, доводів щодо недійсності кредитних договорів чи договорів відступлення права вимоги не заявляв.
Оцінюючи подані сторонами докази відповідно до вимог статей 76-81 ЦПК України, суд виходить із їх належності, допустимості, достовірності та достатності в сукупності, а також взаємного зв`язку між ними, і приходить до висновку, що між сторонами виникли та існують зобов`язальні правовідносини, які підлягають регулюванню нормами цивільного законодавства, зокрема глав 47-49, 51, 71 ЦК України.
ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що передбачено пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України.
Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статі 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 27.12.2018, 18.04.2019 між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори № 014/0233/82/91819085, № 010/0233/82/91855030, № 014/0233/82/91855016 шляхом підписання договору електронним підписом Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом.
Умови укладеного між сторонами кредитних договорів первісним кредитором були виконані, а саме відповідачу надано кредит .
Вказані договори було укладено в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані відповідачу.
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі.
З врахуванням викладеного, матеріалами справи стверджується, що між сторонами укладено кредитні договори, відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
При цьому, суд зазначає, що враховуючи умови надання кредитних коштів, саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надав.
Позивачем заявлено до стягнення заборгованість за кредитними договорами № 014/0233/82/91819085 від 27.12.2018, № 010/0233/82/91855030 від 18.04.2019, № 014/0233/82/91855016 від 18.04.2019 у загальній сумі 66 298 грн. 27 коп., однак суд не погоджується із таким розрахунком з огляду на наведені нижче мотиви.
За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту за трьома кредитними договорами.
Разом з тим, суд погоджується з розрахунком позивача в частині заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, оскільки їх розмір відповідає умовам укладених між сторонами кредитних договорів, а доказів їх погашення відповідачем матеріали справи не містять.
Щодо вимоги позивача про стягнення пені/штрафів у розмірі 724 грн. 88 коп. та 638 грн. 96 коп. суд зазначає таке.
Так, згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Положення кредитних договорів про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що за кредитними договорами № 014/0233/82/91819085 від 27.12.2018, № 010/0233/82/91855030 від 18.04.2019, № 014/0233/82/91855016 від 18.04.2019 з відповідача підлягає стягненню 64 934 грн. 43 коп., що складається з 64 934 грн 43 коп., з яких 22 456 грн 23 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 33 721 грн 93 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, нарахованими в межах строку кредитування, 8 756 грн 27 коп. - проценти, нараховані після відступлення права вимоги, при цьому заявлені позивачем пеня та штрафи у розмірі 1 363 грн 84 коп. стягненню не підлягають.
Водночас суд враховує, що відповідач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 15.06.2023 по теперішній час, що підтверджується військовим квитком та довідкою форми 5 № 1497 від 23.06.2023. Разом з тим, суд звертає увагу, що спірні кредитні договори № 014/0233/82/91819085, № 010/0233/82/91855030 та № 014/0233/82/91855016 були укладені відповідно 27.12.2018 та 18.04.2019, тобто до початку проходження відповідачем військової служби, яка триває з 15.06.2023. Сам по собі факт проходження військової служби після виникнення спірних договірних зобов`язань не звільняє відповідача від обов`язку виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами та не є підставою для відмови у стягненні заборгованості, яка виникла до початку проходження ним військової служби. При цьому обставини проходження військової служби підлягають врахуванню судом при вирішенні питання щодо нарахування та стягнення передбачених законом чи договором штрафних санкцій за відповідний період.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2 372 грн. 56 коп. судового збору (64934,43 х 2422,40/66298,27).
Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.
Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 16 000 грн. 00 коп.
При вирішенні заявлених вимог позивача в частині відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором суд також приймає до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 07.11.2019 (справа № 905/1795/18) та від 08.04.2020 (справа № 922/2685/19), відповідно до яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Суд також має враховувати чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у праві, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги, та інші обставини.
Суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не є співмірною із складністю справи та іншими істотними обставинами, а тому, вартість такої послуги в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною. Враховуючи зазначене суд вважає, що співмірним розміром відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу є сума 5 000 грн. 00 коп., яка є доведеною, документально обґрунтованою та такою, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Суд, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг юриста із складністю справи та виконаних юридичних робіт (наданих послуг); часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих послуг та виконаних робіт, за умови часткового задоволення позовних вимог, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. 00 коп. що співмірно із часткою задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись статтями 526, 530, 610, 611, 625, 634, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гармонія Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гармонія Фінанс» заборгованість за кредитними договорами № 014/0233/82/91819085 від 27.12.2018, № 010/0233/82/91855030 від 18.04.2019, № 014/0233/82/91855016 від 18.04.2019 у загальному розмірі 64 934 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот тридцять чотири) гривні 43 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гармонія Фінанс» судові витрати у розмірі 2 372 (дві тисячі триста сімдесят дві) гривні 56 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гармонія Фінанс» витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Гармонія Фінанс», місцезнаходження: вул. Жилянська, буд. 101, поверх 3, приміщення 12, м. Київ, 01135, ЄДРПОУ 43520773;
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складене та підписане 24 серпня 2026 року, після повернення судді із відрядження.

Суддя Ольга БАЛАЦЬКА