Справа № 203/7069/23
Провадження № 2/932/262/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року        м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді – Куцевола В.В.
при секретарі – Травкіній В.Р.
за участі
представника позивача – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, -

ВСТАНОВИВ:
23.11.2023 року до Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2013 року у справі №203/1420/13-ц стягнуто солідарно з ТОВ «Сигма» та ОСОБА_3 , солідарно з ТОВ «Сигма» та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 11084610000 від 29.11.2006 року 12466498,96 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 8932565,57 грн.., заборгованості за відсотками 3533933,39 грн. Стягнуто з ТОВ «Сигма», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у рахунок повернення судових витрат з кожного в сумі 1147,00 грн. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2015 року змінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у цивільній справі № 203/1420/13-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Сигма», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2016 року у справі № 904/7937/13, затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора ТОВ «Сигма», юридичну особу ліквідовано, провадження у справі припинено. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2023 року змінено стягувача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ОСОБА_2 20.11.2023 року та 22.11.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. відкриті виконавчі провадження стосовно відповідачів, однак примусове виконання рішення не дало результату. Позивача зазначає, що за несвоєчасне виконання відповідачами зобов`язань, останнім слід нараховувати інфляційні втрати та 3% річних на суму грошового зобов`язання. Згідно рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2013 року по справі № 203/1420/13-ц, з відповідачів стягнуто заборгованість розраховану станом на 30.01.2013 року, отже починаючи з 21.01.2013 року по день подання даного позову, на відповідачах лежить солідарний обов`язок, щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до розрахунку, станом на момент подання даного позову загальна заборгованість складає 41143687,60 грн., яка складається з 37100443,67 грн. - інфляційне збільшення та 4043243,93 грн. - 3% річних. Таким чином, позивач просить стягнути на свою користь утворену заборгованість та вирішити питання судових витрат.
Ухвалою суду від 23.02.2024 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. 
Ухвалою суду від 14.06.2024 року справу прийнято до свого провадження цим складом судом та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, із призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 21.01.2025 року провадження в частині вимог позову до ОСОБА_4 закрито.
Заочним рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 27.05.2025 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 37100443,67 грн. та 3% річних 4043243,93 грн. Вирішено питання судових витрат.
Ухвалою суду від 23.12.2025 року заочне рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 27.05.2025 року – скасовано, розгляд справи призначено за правилами загальному позовному провадження, із призначенням підготовчого судового засідання.
06.01.2026 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про зменшення розміру позивних вимог. Відповідно до якої, останній просить стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 7877361,41 грн., яка складається з 6045298,53 грн. – інфляційні втрати; 1832062,88 грн. - 3% річних.
06.01.2026 року на адресу суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, в якому остання просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позов є незаконним та таким, що суперечить положенням чинного законодавства, до спірних правовідносин повинен бути застосований строк позовної давності. Вказує, що позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, заявлені майже за 11 років, що свідчить про порушення строків позовної давності та покладає надмірно безпідставний тягар на відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2013 року у справі №203/1420/13-ц стягнуто солідарно з ТОВ «Сигма» та ОСОБА_3 , солідарно з ТОВ «Сигма» та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 11084610000 від 29.11.2006 року 12466498,96 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 8932565,57 грн.., заборгованості за відсотками 3533933,39 грн. Стягнуто з ТОВ «Сигма», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у рахунок повернення судових витрат з кожного в сумі 1147,00 грн., на підставі чого було видано виконавчі листи.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2015 року змінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у цивільній справі № 203/1420/13-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Сигма», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2016 року у справі № 904/7937/13, затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора ТОВ «Сигма», юридичну особу ліквідовано. 
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2023 року змінено стягувача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ОСОБА_2 , у виконавчих листах виданих 14 січня 2014 року на виконання заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2013 року у цивільній справі № 203/1420/13-ц.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.05.2026 року у справі № 203/1420/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 31.10.2023 року залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 25.06.2026 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 травня 2026 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сигма», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. від 22.11.2023 року відкрито виконавче провадження № 73411507, на підставі виконавчого листа № 203/1420/13-ц, виданого 14.01.2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, де божником є ОСОБА_3 .
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (п. 43 мотивувальної частини постанови).
Постановою від 10.04.2018 № 910/10156/17 та від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 Верховний Суд наголосив, що ст. 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних та 3% річних поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, в тому числі на порушення позадоговірного грошового зобов`язання.
Відповідно до постанов Верховного Суду від 11 травня 2018 року у справі № 914/1487/17, від 20 червня 2018 року у справі № 905/2135/17 кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Отже, якщо судове рішення про стягнення коштів, в тому числі судових витрат, фактично не виконано, стягувач вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Зважаючи на те, що ст. 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань.
Суд звертає увагу на те. що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, та ці нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідачем впродовж тривалого часу не було сплачено на користь позивача кошти, у розмірі встановленому рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.04.2013 року у справі № 203/1420/13-ц, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді пред`явлення вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення.
З наданого розрахунків заборгованості вбачається, що позивачем з огляду на несвоєчасне виконання рішення суду, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано інфляційні втрати за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 6045298,53 грн. та 3% річних за період 02.04.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 1832062,88 грн.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням. Тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц).
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (постанова № 211) з 12.03.2020 року на всій території України встановлений карантин.
Строк дії карантину уряд неодноразово продовжував, а відмінив о 24 годині 00 хвилин 30.06.2023 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
За Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 року (Закон № 540-IX), розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений п. 12.
Згідно з цим пунктом під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
На підставі указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року введений воєнний стан строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі цей строк неодноразово продовжувався та триває досі.
Згідно із Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022 року (Закон № 2120-ІХ), розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений п. 18 і 19.
Пункт 18 передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно з п. 19 у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
За змістом п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України саме у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу. Тому виключно до тих відносин не застосовуються положення ст. 625 ЦК України (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 червня 2025 року у справі № 752/30967/21, від 5 листопада 2025 року у справі № 754/9673/24).
Враховуючи вище викладене, доводи боржника про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, є безпідставними, оскільки вимоги позову з урахування заяви про зменшення позовних вимог подані в межах строку визначеного законодавством, з урахування введення карантину на території України та подальшого ведення воєнного стану на території України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач не надав суду жодних доказів про виконання ним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.04.2013 року у справі № 203/1420/13-ц щодо погашення заборгованості, що свідчить про наявність підстав для застосування приписів ст. 625 ЦК України до боржника, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованими.
Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за несвоєчасне виконання рішення суду, в порядку ст. 625 ЦК України, у розмірі 7877361,41 грн., яка складається з: інфляційних втрат у розмірі 6045298,53 грн. та 3% річних у розмірі 1832062,88 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 13420,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, - 

ВИРІШИВ:
Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) заборгованість у розмірі 7877361,41 грн., яка складається з: інфляційних втрат у розмірі 6045298,53 грн. та 3% річних у розмірі 1832062,88 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 13420,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя         В.В. Куцевол