ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
15.07.2026	Справа № 910/15499/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Київського обласного центру зайнятості 
до Спорного Данила Владиславовича 
про стягнення 244600 грн.
без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Спорного Данила Владиславовича про стягнення 244600 грн. мікрогранту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав договірні зобов`язання щодо попередження позивача про намір припинити підприємницьку діяльність до закінчення трирічного строку реалізації проєкту за власним рішенням, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний повернути мікрогрант у повному обсязі в сумі 244600 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 заяву Київського обласного центру зайнятості про продовження процесуального строку для подання доказу задоволено. Установлено Київському обласному центру зайнятості додатковий процесуальний строк для подання доказу до 12.02.2026 включно.
У відзиві на позовну заяву відповідач частково визнав позовні вимоги на суму 122 315,93 грн. Одночасно відповідач наголосив, що доводи позивача про не повідомлення про припинення господарської діяльності спростовуються листом відповідача №33/1123/7427-25 від 22.08.2025.
У відповіді на відзив позивач указав, що відповідачем припинив підприємницьку діяльність до закінчення трирічного строку реалізації проекту без повідомлення позивача всупереч пункту 20 Порядку, що є підставою для повернення коштів мігрогранту відповідно до пункту 21 Порядку. Також, позивач заперечив проти розстрочення виконання рішення суду. 
При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.08.2022 за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг «Дія» відповідачем подано до Уповноваженого банку заяву на отримання гранту на власну справу №250AGR з бізнес- планом, розробленим на 36 місяців реалізації проекту.
Наказом Державного центру зайнятості №91 від 19.08.2022 «Про надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу» ухвалено рішення про надання мікрогрантів 136 отримувачам на суму 31343589,00 грн. У Додатку №1 до зазначеного наказу в списку заявників, що отримали мікрогрант, наявна заява №250AGR за порядковим номером 87 з підсумковим скоринговим балом 174 та із сумою проекту 245000,00 грн.
30.08.2022 відповідачем до Уповноваженого банку подано заяву про приєднання до Договору про надання мікрогранту. 
На виконання умов Договору, Уповноваженим банком 18.11.2022 на банківський рахунок відповідача зараховано суму мікрогранту в розмірі 245000,00 грн.
Відповідно до виписки по рахунку ФОП Спорного Д.В. в АТ «Ощадбанк», відповідачем витрачено кошти мікрогранту в сумі 244600,00 грн. Невикористана частина мікрогранту в сумі 400,00 грн. повернута на рахунок Уповноваженого банку 19.05.2023 року.
Наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 № 1969 затверджено форму договору про надання мікрогранту, який є договором приєднання у розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України і може бути укладений лише шляхом приєднання отримувача до всіх його умов в цілому шляхом надання АТ «Ощадбанк» Заяви про приєднання до умов цього договору в порядку, передбаченому цим договором, який укладається між Державним центром зайнятості та суб`єктом господарювання, щодо якого прийнято рішення про надання мікрогранту.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу III договору про надання мікрогранту розмір мікрогранту, який надається отримувачу відповідно до цього договору обумовлений бізнес-планом, визначається відповідно до прийнятого ДЦЗ рішення про надання мікрогранту та зазначається у заяві про приєднання. Мікрогрант надається у безготівковому вигляді у національній валюті України шляхом зарахування коштів на рахунок отримувача через Уповноважений банк у строки та порядку, визначені договором про взаємодію та Порядком. Уповноважений банк забезпечує оплату витрат отримувача на цілі, визначені у бізнес-плані відповідно до пункту 3 розділу V договору та передбачені бізнес-планом.
Згідно з визначеннями, наведеними у розділі І договору про надання мікрогранту, Уповноваженим банком є АТ «Ощадбанк», який діє на підставі договору про взаємодію згідно з Порядком, і забезпечує укладення цього договору, а також окрему взаємодію його сторін у процесі виконання умов договору.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу IV договору про надання мікрогранту використання коштів мікрогранту здійснюється за цільовим призначенням, яке обумовлене умовами його надання, визначається бізнес-планом та повинно відповідати цілям, визначеним у бізнес-плані відповідно до пункту 3 розділу V цього договору. Отримувач використовує кошти мікрогранту за цільовим призначенням протягом шести місяців з дати його отримання (зарахування на рахунок отримувача).
Відповідно до пункту 1 розділу V договору про надання мікрогранту обов`язковою умовою є створення отримувачем протягом строку дії цього договору робочих місць залежно від розміру мікрогранту відповідно до умов Порядку, кількість яких визначається з урахуванням бізнес-плану та рішення ДЦЗ про надання мікрогранту і зазначається у заяві про приєднання, та працевлаштування на них осіб на строк не менш як на 24 місяці.
Згідно з підпунктом 5 пункту 2 розділу VІ договору про надання мікрогранту отримувач зобов`язується повернути до Уповноваженого банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту, суму отриманого мікрогранту в повному обсязі в разі невиконання обов`язкової умови.
Відповідно до пункту 4 розділу VІ договору про надання мікрогранту ДЦЗ має право: через регіональні, міські, районні, міські районні центри зайнятості, філії регіональних центрів зайнятості, а також із залученням відповідних центральних та/або місцевих органів влади (у разі необхідності), здійснювати моніторинг та контроль виконання умов договору (зокрема, шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача) відповідно до Порядку; вимагати від отримувача необхідну інформацію та документи, зокрема стосовно сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та створених робочих місць тощо; вимагати повернення коштів мікрогранту та розірвати цей договір у випадках, передбачених його умовами.
Пункт 8 розділу VІІ договору про надання мікрогранту передбачає, що в разі несвоєчасного та/або неповного виконання пунктів 20 і 21 Порядку сума мікрогранту вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється ДЦЗ та/або регіональним центром зайнятості в судовому порядку.
У розділі ІХ договору про надання мікрогранту цей договір може бути розірваний достроково за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до цього договору. У такому випадку кошти мікрогранту підлягають поверненню отримувачем. Цей договір може бути розірваний достроково ДЦЗ в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного повідомлення отримувачу у випадках: неможливості встановлення в процесі моніторингу та контролю за додержанням умов цього Договору факту цільового використання мікрогранту; встановлення в процесі моніторингу та контролю за додержанням умов цього договору факту нецільового використання мікрогранту. У разі дострокового розірвання цього договору ДЦЗ в односторонньому порядку отримувач зобов`язаний повернути кошти мікрогранту на умовах визначених цим договором та Порядком. Договір вважається розірваним після повернення таких коштів.
Так, датою закінчення трирічного строку реалізації проекту за Договором та відповідно до розробленого відповідачем бізнес-плану є 19.11.2025 року.
Відповідно до акту №110 перевірки дотримання умов договору про надання мікрогранту від 08.08.2024 за період з 01.01.2024 по 08.08.2024 на підставі поданих відомостей, за період з 01.01.2024 по 08.08.2024 сплата податків, зборів (обов`язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування складає 92 434,55 грн. Діяльність ФОП Спорного Данила Владиславовича по сплаті податків відповідає вимогам умов Договору та ведеться з дотриманням положень Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу та з порушенням умов договору відповідно до пункту 20 Порядку працює 1 особа з 19 січня 2024 року по 31 липня 2024 року.
У поясненнях до вказаного акту відповідачем вказано, що останній був вимушений звільнити одну працівницю через низькі продажі, що спричинено ситуацією в країні.
На підтвердження сплати за період з 02.07.2024 по 10.01.2025 податків, зборів (обов`язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 29 849,52 грн. відповідачем долучено до матеріалів справи копії відповідних платіжних інструкцій. Також, відповідачем сплачено 92 434,55 грн. податків, зборів (обов`язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2024 по 08.08.2024 року.
10.01.2025 відповідачем припинено підприємницьку діяльності за власним рішенням (дата припинення 31.12.2024), що підтверджується записом №2010350060002185296 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.
25.06.2025 на засіданні комісії з питань розгляду порушень умов договору про надання мікрогрантів/грантів на створення або розвиток власного бізнесу прийняте рішення, зокрема, про визнання ФОП Спорного Д.В. отримувачем мікрогранту, яким порушено вимоги пункту 20 Порядку та стягнення з нього, як з фізичної особи, коштів мікрогранту в сумі 244600,00 грн. Дане рішення затверджене наказом директора Київського ОЦЗ від 26.06.2025 №237/01-28.01.
У зв`язку з цим, 02.07.2025 позивачем направлено на юридичну адресу відповідача (рекомендований лист АТ «Укрпошта» №0210000108388) та адресу його електронної пошти 01.07.2025 (spodanil@gmail.com) копію наказу від 26.06.2025 №237/01-28.01 «Про стягнення коштів мікрогранту» та лист-претензію від 01.07.2025 №2115/07.02/01-36 із вимогою д повернення коштів мікрогранту. Однак, поштове відправлення повернуте позивачу в зв`язку з закінченням терміну зберігання.
За результатами розгляду заяви відповідача від 28.07.2025 № 8791/26-25 Державним центром зайнятості листом від 22.08.2025 №33/1123/7427-25 роз`яснено відповідачу про необхідність повернення коштів мікрогранту в повному обсязі в зв`язку з ліквідацією суб`єкта господарювання шляхом припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем Спорним Д.В. за власним рішенням без попередження позивача.
Згідно з частиною 3 статті 16 Господарського кодексу України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підстави та порядок застосування засобів державної підтримки суб`єктів господарювання визначаються законом.
Статтею 48 Господарського кодексу України визначено, що з метою створення сприятливих організаційних та економічних умов для розвитку підприємництва органи влади на умовах і в порядку, передбачених законом, зокрема, сприяють підприємцям в організації матеріально-технічного забезпечення та інформаційного обслуговування їх діяльності, підготовці кадрів; подають підприємцям інші види допомоги. Держава сприяє розвитку малого підприємництва, створює необхідні умови для цього.
Частинами 1, 2 статті 12 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" визначено, що державна підтримка надається суб`єктам малого і середнього підприємництва, які відповідають критеріям, встановленим частиною третьою статті 55 Господарського кодексу України. Державна підтримка передбачає формування програм, в яких визначається механізм цієї підтримки. Програми державної підтримки розробляються та впроваджуються спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва із залученням інших центральних органів виконавчої влади та громадських організацій, що представляють інтереси суб`єктів малого і середнього підприємництва. Державні програми підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України в установленому законом порядку.
Порядок використання коштів державного бюджету для фінансової державної підтримки суб`єктів малого і середнього підприємництва затверджується відповідно до вимог бюджетного законодавства.
Пунктом 6 Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 738 (далі - Порядок, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що надання мікрогрантів здійснюється Мінекономіки через АТ "Ощадбанк" (далі - уповноважений банк) на підставі рішень Державного центру зайнятості, включених до подання про надання мікрогрантів (далі - подання), відповідно до договору про взаємодію між Мінекономіки, уповноваженим банком та Державним центром зайнятості (далі - договір про взаємодію).
Пунктом 17 Порядку передбачено, що рішення про надання мікрогранту приймається Державним центром зайнятості не пізніше ніж протягом десяти робочих днів з дня кінцевого строку подання заяв на основі інформації уповноваженого банку, яка включає оцінку бізнес-плану та результати перевірки ділової репутації отримувача, а також оцінку співбесіди з отримувачем, проведеної регіональними центрами зайнятості. Порядок обміну та передачі документів між уповноваженим банком та Державним центром зайнятості визначається договором про взаємодію.
Відповідно до пункту 20 Порядку (у редакції, чинній станом на 26.12.2024) у разі розірвання договору мікрогранту до завершення трирічного строку реалізації проекту отримувач зобов`язаний протягом одного місяця з дня подання заяви про розірвання договору мікрогранту повернути різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими на дату розірвання договору мікрогранту податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сплаченим за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників або за себе для отримувачів, визначених абзацом другим пункту 4 цього Порядку. У разі коли отримувачем протягом трирічного строку реалізації проекту сплачено податки та збори, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівників, працевлаштованих на умовах цього Порядку, або за себе для отримувачів, визначених абзацами другим та п`ятим пункту 4 цього Порядку, в сумі, що є меншою, ніж отриманий мікрогрант, різниця між сумою мікрогранту і сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників або за себе для отримувачів, визначених абзацами другим та п`ятим пункту 4 цього Порядку, повертається отримувачем не пізніше останнього робочого дня місяця, в якому закінчується трирічний строк реалізації проекту. У разі ліквідації суб`єкта господарювання, який отримав мікрогрант, повернення коштів мікрогранту здійснюється відповідно до законодавства. Суб`єкт господарювання зобов`язаний попередити центр зайнятості за місцем укладення договору мікрогранту про намір здійснити реорганізацію, ліквідацію.
У пункті 21 Порядку вказано, що Державний центр зайнятості через регіональні, міські, районні, міськрайонні центри зайнятості, філії регіональних центрів зайнятості здійснює моніторинг та контроль виконання умов договору шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача протягом трьох років з дня укладення отримувачем договору мікрогранту або до повного виконання обов`язкової умови договору, визначеної абзацом третім пункту 20 цього Порядку. Для здійснення моніторингу та контролю за додержанням умов договору мікрогранту отримувачем центр зайнятості може залучати відповідні центральні та/або місцеві органи влади. У разі несвоєчасного та/або неповного виконання пунктів 20 і 21 цього Порядку сума мікрогранту вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється Державним центром зайнятості та/або регіональним центром зайнятості у судовому порядку.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом ураховано, що відомості про припинення відповідачем підприємницької діяльності за власним рішенням внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань 10.01.2025, станом на яке пункт 20 Порядку передбачав обов`язкову умову про попередження центру зайнятості про намір здійснити ліквідацію.
Так, відповідач у відзиві на позовну заяву наголосив, що повідомляв позивача про припинення господарської діяльності заявою вх.№8791/26-25 від 28.07.2025, оригінал якої у відповідача не зберігся. Водночас, відповідач зазначив, що отримання даної заяви позивачем підтверджується листом відповідача №33/1123/7427-25 від 22.08.2025 року.
Разом із цим, у листі відповідача №33/1123/7427-25 від 22.08.2025 зазначено про те, що останній надається у відповідь на заяву вх.№8791/26-25 від 28.07.2025 щодо розірвання договору про надання мікрогранту за заявою №250AGR.
Із долученої до матеріалів справи заяви відповідача вх.№8791/26-25 від 28.07.2025 слідує, що останній відмовився від отримання мікрогранту у зв`язку зі зміною економічної ситуації в Україні.
Проте, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача що припинення підприємницької діяльності до 10.01.2025 - дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань запису про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням (дата припинення 31.12.2024).
Відтак, надсилання заяви вх.№8791/26-25 від 28.07.2025 про розірвання договору здійснено вже після припинення відповідачем підприємницької діяльності 10.01.2025, що не може вважатися попередженням про намір здійснити ліквідацію відповідно до пункту 20 Порядку.
У той же час, із системного аналізу умов Порядку та договору вбачається, що надані державою кошти мікрогранту фактично повертаються до державного бюджету суб`єктом господарювання шляхом сплати ним обов`язкових податків та зборів. Отже, оскільки з дати отримання мікрогранту відповідачем були сплачені обов`язкові платежі до державного бюджету у сумі 122284,07 грн., залишок несплачених коштів становить 122 315,93 грн.
Суд зауважує, що обставина щодо належного чи неналежного повідомлення отримувачем про намір припинити підприємницьку діяльність не зазначено в Порядку як підстава для повернення відповідачем всієї суми мікрогранту.
При цьому, абзац 11 пункту 20 Поряду визначає, що різниця між сумою мікрогранту і сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників або за себе для отримувачів повертається отримувачем не пізніше останнього робочого дня місяця, в якому закінчується трирічний строк реалізації проекту.
Одночасно, відповідачем подано до суду заяву про визнання позову в частині наявності боргу в розмірі 122 315,93 грн.
Відповідно до частини 1 статті 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (частина 2 статті 191 ГПК України).
Частина 4 статті 191 ГПК України передбачає, що в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Ураховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача становить 122 315,93 грн. та підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини 1 статті 130 ГПК України в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 
Разом із цим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд відповідно до статі 129 ГПК України дійшов висновку про покладення понесених позивачем витрат по сплаті судового збору на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Одночасно, відповідач просив розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення коштів з відповідача на один календарний рік щомісячними платежами рівними частинами.
Згідно з частиною першою статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Відповідно до частини 4 статті 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
За висновками, викладеними Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях, і, зокрема, у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.
Натомість, відповідачем не доведено винятковості підстав для розстрочення виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд дійшов висновку відмовити в задоволенні даної заяви.
Керуючись статтями 86, 129, 191, 232, 236-241, 331 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Київського обласного центру зайнятості задовольнити частково.
Стягнути зі Спорного Данила Владиславовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Київського обласного центру зайнятості (02100, м. Київ, пров. Будівельників, буд. 5А; ідентифікаційний код 03491085) 122 315 (сто двадцять дві тисячі триста п`ятнадцять) грн. 93 коп. боргу, а також 1834 (одну тисячу вісімсот тридцять чотири) грн. 74 коп. витрат зі сплати судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
У задоволенні заяви Спорного Данила Владиславовича про розстрочення виконання рішення суду відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова