ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"20" липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/830/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. при секретарі судового засідання Фатєєвій Г.В. розглянувши справу №916/830/24
за позовом: Акціонерного товариства ,,Херсонгаз” (73036, м. Херсон, вул. Поповича, буд. 3, код ЄДРПОУ 03355353)
до відповідача: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (7300, м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 5, код ЄДРПОУ 26283946) 
про стягнення 200 292,96 грн.

за участю представників:
від позивача: Гейко О.В. – самопредставництво; 
від відповідача: Кичинська А.В. – самопредставництво; 

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство ,,Херсонгаз” звернулось до Господарського суду Одеської області до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області про стягнення 200 292,86грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2022 між сторонами був укладений типовий договір розподілу природного газу № 1-8330Б на підставі заяви-приєднання, факт надання послуг позивачем за яким підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу в період з січня 2022 року по грудень 2022 року, в т.ч. актами коригування. 
За період з січня 2022 року по грудень 2022 року послуга розподілу надана на суму 200 806,44 грн, однак оплату всупереч умов договору здійснено частково у розмірі 42 241,60 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 158 564,84 грн. 
Враховуючи прострочення відповідачем оплати наданих послуг, позивачем нараховано три відсотки річних в сумі 8092,42 грн та індекс інфляції в сумі 33 635,70 грн. 
Правову позицію позивач обґрунтовує приписами ст. ст. 15, 16, 526, 625, 901, 903 та ч. 1 ст. 193 ГК України. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.03.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/830/24. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.05.2024р. вирішено перейти до розгляду справи № 916/830/24 за правилами загального позовного провадження та зупинено провадження у справі № 916/830/24 до розгляду Об`єднаною палатою Верховного Суду справи № 908/1162/23.
Ухвалою суду від 05.11.2025р. було поновлено провадження у справі із призначенням до розгляду в засіданні суду.
28.11.2025 за вх. №38041/25 до суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.12.2025р. клопотання Акціонерного товариства ,,Херсонгаз” від 28.11.2025 за вх. №38041/25 про зупинення провадження по справі було задоволено, провадження у справі №916/830/24 було зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23. 
Ухвалою суду від 08.04.2026р. провадження по справі було поновлено із призначенням до розгляду в засіданні суду. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.04.2026р. підготовче засідання було закрито, розгляд справи було призначено по суті в судовому засіданні. 
15.03.2024р. за №11002/24 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованим, безпідставними в зв`язку з чим в задоволені позову просить суд відмовити.
Поряд з цим в судовому засіданні 20.07.2026р. позивач зазначав про часткове визнання позовних вимог, а саме з листопада 2022р. 
20.11.2025р. за вх.№36949/25 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вказує що заперечення відповідача є безпідставними, не підтвердженими належним та допустимим доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
12.11.2025р. за вх. №36015/25 до суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення по суті спору, з урахуванням з урахуванням постанови Верховного Суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23.
28.05.2026р. за вх. №18708/26 до суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі, згідно якого останній просить суд провадження по справі №916/980/24 зупинити до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного суду справи №916/1218/23. Судом на підставі усного клопотання позивача відповіде клопотання було залишено без розгляду.
Судом в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
Як вказує позивач, 02.02.2022р. між Акціонерним товариством “Херсонгаз” (оператор ГРМ) та Територіальними управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області (споживач) був укладений типовий договір № 1-8330Б розподілу природного газу (далі – договір), п. 1.1. якого передбачено, що цей типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.
За умовами п. 1.3. договору цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або додатку 2 (для споживачі, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. 
Відповідно до п. 2.1. договору за цим договором Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу (код за ДК021:2015-65210000-8 Розподіл газу), а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. 
Згідно з п. 6.1. договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Загальна сума вартості договору на 2022 рік становить: без ПДВ 211 208грн; крім того ПДВ – 42 241,60 грн; всього з ПДВ – 253 449,60 грн. 
Пунктом 6.2. договору передбачено, що тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1. цього розділу; є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу. 
Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (п. 6.3. договору).
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.4. договору).
Пунктом 6.5. договору передбачено, що у випадку якщо Споживач, що не є побутовим, в установленому Кодексом ГРМ порядку самостійно здійснив замовлення величини річної потужності по всіх його об`єктах (об`єкту) в газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік та фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність, Споживач, що не є побутовим, зобов`язаний з моменту перевищення фактичного обсягу над заявленим здійснювати оплату вартості перевищення річної замовленої потужності, велична якої визначається за формулою: В м = к х Т х D, де к = 1,1 - у випадку замовлення річної потужності (на період до завершення повного календарного року споживання природного газу) новим Споживачем, що не є побутовим, та/або для потреб нового об`єкта споживача; к = 1,5 - у випадку замовлення річної потужності Споживачем, що не є побутовим; Т - тариф на розподіл природного газу Оператора ГРМ, встановлений Регулятором; , при розрахунку оплати вартості перевищення річної замовленої потужності у першому місяці, в якому було допущено таке перевищення; - при розрахунку оплати вартості перевищення річної замовленої потужності у місяцях, наступних за місяцем, в якому було вперше у календарному році допущено перевищення; - фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року), що визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу з початку календарного року до місяця надання послуг (включно); - фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року), що визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу з початку календарного року до місяця, що передує місяцю надання послуг (включно); - річна замовлена потужність Споживачем. Визначення фактичного обсягу використання потужності (протягом календарного року) та замовленої Споживачем річної потужності здійснюється сумарно по всіх об`єктах Споживача, що не є побутовим, що знаходяться в газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ, крім випадків, передбачених главою 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем. За підсумками місяця, за умови перевищення фактичного обсягу використання потужності над обсягом замовленої Споживачем річної потужності, Оператор ГРМ до 12 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг розподілу, здійснює нарахування вартості перевищення та разом із рахунком про сплату вартості перевищення (або в рахунку) надає Споживачеві, що не є побутовим, звіт про фактичне використання потужності та розрахунок вартості перевищення річної замовленої потужності. Споживач, що не є побутовим, зобов`язаний здійснити оплату величини вартості перевищення річної замовленої потужності протягом 10 робочих днів з дня надання Оператором ГРМ рахунку на оплату. У випадку якщо річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, нарахування Оператором ГРМ вартості перевищення річної замовленої потужності не здійснюється. Розбіжності щодо вартості перевищення річної замовленої потужності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього Договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість перевищення річної замовленої потужності, яку Споживач зобов`язаний сплатити у строк, визначений у цьому пункті, визначається за даними Оператора ГРМ. 
Згідно з п. 6.6. договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. 
Пунктом 6.8. договору передбачено, що надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу ГРМ.
За положеннями п. 7.2. договору Оператор ГРМ має право, зокрема, отримувати від споживача оплату за цим договором. 
За умовами п. 7.4. договору споживач зобов`язується: здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. 
Пунктом 12.1. договору передбачено, що даний договір укладається на невизначений строк. 
Згідно з актом № 284-8330-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за січень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 21 120,80 грн, в тому числі ПДВ 3 520,13 грн.
Відповідно до акту № 285-8330-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за лютий 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 21 120,80 грн, в тому числі ПДВ 3 520,13 грн.
Згідно з актом № 286-8330-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за березень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 21 120,80грн, в тому числі ПДВ 3 520,13 грн.
Відповідно до акту № 287-8330-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за квітень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 21 120,80 грн, в тому числі ПДВ 3 520,13 грн.
Згідно з актом № 288-8330-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за травень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 21 120,80 грн, в тому числі ПДВ 3 520,13грн.
Відповідно до акту № 289-8330-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за червень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 21 120,80грн, в тому числі ПДВ 3520,13 грн.
Згідно з актом № 286-8330-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за липень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 19 363,49грн, в тому числі ПДВ 3 227,25 грн.
Відповідно до акту № 287-8330-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за серпень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 18 437,08 грн, в тому числі ПДВ 3 072,85 грн.
Згідно з актом № 288-8330-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за вересень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 14 902,01 грн, в тому числі ПДВ 2 483,67грн.
Відповідно до акту № 289-8330-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за жовтень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 1118,54грн, в тому числі ПДВ 186,54 грн.
Згідно з актом № 288-8330-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за листопад 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 1118,54 грн, в тому числі ПДВ 186,42грн.
Згідно з актом наданих послуг природного газу (коригуючий) від 31.12.2022 загальна вартість за листопад 2022р. становить 6 007,81грн, в тому числі ПДВ 1 001,30грн.
Відповідно до акту № 289-8330-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за грудень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 13 134,16грн, в тому числі ПДВ 2 189,03 грн.
Позивач вказує, що відповідач за надані послуги розрахувався частково в сумі 42 241,60грн., що мало наслідком виникнення у нього заборгованості в сумі 158 564,84грн.
Крім того, в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором, що оплати вартості отриманих послуг позивачем нараховано відповідачу 3% річних в сумі 8 092,42грн. та інфляційні витрати в розмір 33 635,70грн. 
Отже, посилаючись на вищенаведені обставини Акціонерного товариства ,,Херсонгаз” звернулось до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.
Проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їх відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:
Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому, за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правові засади функціонування ринку природного газу України регламентовані Законом України "Про ринок природного газу".
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.
Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним (частина 2 статті 40 Закону України "Про ринок природного газу").
Згідно із пунктом 4 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем (далі – Кодекс ГРС) договір розподілу природного газу – правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача (пункт 2 глави 5 розділу VI Кодексу ГРС).
Пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
Періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць (пункт 6 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС).
Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу з моменту його укладання (пункт 7 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС).
Умовами договору (пункт 6.6), укладеного між сторонами передбачено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. 
Пунктом 10 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг. Оператор ГРМ до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надсилає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний період, підписані уповноваженим представником Оператором ГРМ. Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов`язаний повернути Оператору ГРМ один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством. До вирішення спірних питань сума до сплати за надані послуги з розподілу природного газу ГРМ установлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.
Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що 02.02.2022р. між Акціонерним товариством “Херсонгаз” (оператор ГРМ) та Територіальними управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області (споживач) був укладений типовий договір № 1-8330Б розподілу природного газу (далі – договір), п. 1.1. якого передбачено, що цей типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.
На підтвердження факту виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором №1-8330Б від 02.02.2022 позивачем було надано суду акти наданих послуг на загальну суму 200 806,44грн.. 
Відповідачем вартість поставленого газу сплачено в сумі 42 241,60грн., з урахуванням чого заборгованість склала 158 564,84грн., стягнення заборгованості за якими є предметом спору у даній справі.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” було постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.
Відповідач згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач знаходиться за адресою: 73000, м. Херсон, площа Свободи, буд. 1.
Таким чином, відповідач знаходився на території, яка, згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, датою початку тимчасової окупації є 01.03.2022, датою завершення тимчасової окупації є 11.11.2022.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 року обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі. 
Предметом розгляду Об`єднаною палатою було питання застосування частини другої статті 13 та частини другої статті 131 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” до правовідносин, які виникли у період з лютого 2022 року по грудень 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 “Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією” та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”.
Відповідно пунктів 1, 3 частини першої статті 3 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” № 1207-VII (далі – Закон № 1207-VII) для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).
Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема виснував, що Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану від 16.11.2022 № 2764-ІХ частину третю статті 1 Закону № 1207-VII було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Діюча редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно” № 3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. 
Як зазначила Об`єднана палата, з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону № 1207-VII не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України – РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України 06.12.2022 затвердив постанову “Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”, відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією” зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, датою окупації Мелітопольської міської територіальної громади визначено 25.02.2022.
Однак у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ “Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України” правовий статус тимчасово окупованої території РФ в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив – то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема, і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
З огляду на викладене у постанові зі справи № 908/1162/23, Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові зі справи № 910/9680/23 про поширення положень статті 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
Об`єднана палата, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі № 908/1162/23 про відмову в позові, зазначила про те, що підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення статті 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”, є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні.
Суд враховує вищезазначені висновки Верховного Суду у справі № 908/1162/23 відповідно до положень ч. 4 ст. 236 ГПК України, оскільки правовідносини у справах є подібними за змістовим критерієм.
Судом встановлено, позивачем заявлено позов про стягнення заборгованості за розподіл природного газ відповідачу в сумі 158 564,84 грн за період з січня 2022 року по грудень 2022 року. 
Відповідач згідно відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-підприємців та громадських формувань відповідач зареєстрований за адресою 73000, м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 5
Тобто, період суми основного боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача за зобов`язаннями у період з березня – по 11.11.2022 року, є періодом, коли останній фактично знаходився під окупацією.
Відповідно до ст. 13-1 Закону № 1207-VII її положення застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями.
В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями.
На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
Таким чином, оскільки факт окупації вищезазначених населених пунктів у період з 01.03.2022 є загальновідомим фактом, то, враховуючи положення статті 13-1 Закону № 1207-VII, у даний період існувала заборона передачі / постачання природного газу відповідачу, тому твердження позивача про виникнення за цей період у відповідача заборгованості з розподілу на окуповану територію природного газу, є необґрунтованим та неправомірним. 
Отже, ураховуючи наведені вище висновки Верховного Суду та положення статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з 01.03.2022 існувала заборона на постачання природного газу.
У зв`язку з цим, Верховний Суд, у постановах від 26.06.2024 у справі № 905/1465/23, від 02.07.2024 у справі № 910/2871/23, від 24.04.2025 у справі № 910/12815/22, виснував, що як забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи, так і розподіл належного споживачу природного газу здійснюється з однією метою - фізичною доставкою природного газу до межі балансової належності об`єкта споживача. При цьому, відсутність газопостачання виключає можливість надання послуги розподілу в частині безпосередньо переміщення належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача. Відтак, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, споживач зобов`язаний здійснити повну оплату послуг розподілу, отримуючи тільки послугу з забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи, необхідність у якій відпала за відсутності переміщення природного газу.
Таким чином, оскільки згідно із статтею 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з 01.03.2022 існувала заборона на постачання природного газу, відповідно, позивач не міг надавати послугу розподілу в частині безпосередньо переміщення належного позивачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта відповідача.
Дані обставини, є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення заявленої позивачем основної заборгованості за розподіл у період з березня 2022 року по 11 листопада 2022 року в сумі 138 714,54грн. 
Отже, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги здійснені відповідачем оплати, суд доходить висновку, що Акціонерне товариство ,,Херсонгаз” має право на відшкодування йому вартості наданих послуг за періоди січень-лютий 2022р. та з 12.11.2022р. – грудень2022р. на загальну суму 19 850,30 грн.
Щодо нарахованих позивачем 3% річних у розмірі 8 092,42 грн та інфляційних втрат в розмірі 33 635,70грн, суд зазначає наступне.
За ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
При цьому невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості природного газу) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.
В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).
За змістом статті 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Враховуючи положення ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування 3% річних та інфляційних збитків входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.
Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).. 
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Суд зазначає, що тимчасова окупація відповідної території та встановлені державою обмеження господарської діяльності є обставинами публічно-правового характеру, які безпосередньо впливають на можливість належного виконання зобов`язання. Обмеження, встановлені законом щодо переміщення товарів та здійснення господарських операцій на тимчасово окупованій території, мають імперативний характер і спрямовані на захист національної безпеки.
Правові висновки, викладені об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №908/1162/23, свідчать про необхідність урахування спеціального правового режиму тимчасово окупованої території при оцінці правових наслідків господарських правовідносин, що виникли у відповідний період.
Невиконання грошового зобов`язання у спірний період було зумовлене об`єктивними обставинами, пов`язаними з окупацією території та фактичним припиненням належного функціонування банківської та казначейської системи. За таких умов прострочення виконання не може розцінюватися як наслідок недобросовісної поведінки або неправомірного. 
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про неправомірність здійснення нарахування 3% річних та інфляційних втрат у період тимчасової окупації Херсонської міської територіальної громади з 01.03.2022 по 11.11.2022.
За таких обставин, судом самостійно, здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, та з урахування обґрунтованості та правильності розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за січень - лютий 2022р. загальний розмір 3% річних який підлягає задоволенню 3% річних становить 1 393,73грн., інфляційних витрат становить 4 627,06грн.
Відносно заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат за зобов`язаннями за період з березня по 11.11.2022 року, суд зазначає наступне.
Відповідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Враховуючи висновки суду про те, що позивач не мав права здійснювати господарську діяльність щодо надання відповідачу послуг з розподілу газу на тимчасово окуповану територію у період з 01.03.2022р. по 11.11.2022р. та про відсутність в відповідача обов`язку оплачувати відповідні послуги у вказаний період, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних витрат за несвоєчасне здійснення відповідачем оплати вартості наданих позивачем послуг. 
Відтак, беручи до уваги відсутність підстав для стягнення основного боргу за зобов`язання у період окупації, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу, також не підлягають задоволенню, оскільки можливість задоволення цих вимог безпосередньо залежить від задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаний період з березня по 11.11.2022 року.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства ,,Херсонгаз” є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, проте враховуючи обставини встановлені по тексту рішення вище, підлягають частковому задоволенню. 
Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України. 
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, 
УХВАЛИВ:

1. Позов Акціонерного товариства ,,Херсонгаз” (73036, м. Херсон, вул. Поповича, буд. 3, код ЄДРПОУ 03355353) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (7300, м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 5, код ЄДРПОУ 26283946) - задовольнити частково.
2. Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (7300, м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 5, код ЄДРПОУ 26283946) на користь Акціонерного товариства ,,Херсонгаз” (73036, м. Херсон, вул. Поповича, буд. 3, код ЄДРПОУ 03355353) основну заборгованість в сумі 19 850 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят)грн. 30коп., 3% річних в сумі 1 393 (одну тисячу триста дев`яносто три)грн. 73коп., інфляційні витрати в розмірі 4 627 (чотири тисячі шістсот двадцять сім)грн. 06коп. та судовий збір в сумі 312 (триста дванадцять)грн. 89коп. 
3. В решті позовних вимог відмовити. 

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст рішення складено 24 липня 2026 р.

Суддя К.Ф. Погребна