ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року	справа № 380/9716/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовський Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОМАРК» ( 81032 Львівська обл. Яворівський р-н с. Наконечне Перше вул. М. Лисенка, 17, ЄДРПОУ 23266835) до Львівської митниці (79007, м. Львів, вул. Тадеуша Костюшка, б.3, ЄДРПОУ 43971343) про визнання протиправним та скасування рішення, -

Встановив:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОМАРК» до Львівської митниці, у якій з урахуванням заяви від 15.06.2026 просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 14.11.2025 №UA209000/2025/000502/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2025/000549.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним, оскільки позивач під час митного оформлення товарів для підтвердження митної вартості (за ціною договору) надав митному органу усі основні документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Ці документи повністю підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, не містять розбіжностей чи ознак підробки, а відтак у митниці не було правових підстав витребувати у декларанта додаткові документи. Не зважаючи на відсутність підстав для витребування додаткових документів, митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості. З огляду на вказане, вважає позовні вимоги обґрунтованими, просить суд позов задовольнити.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що під час здійснення митного контролю за митною декларацією було встановлено ряд невідповідностей. У зв`язку з тим, що документи, надані для здійснення митного оформлення та для підтвердження заявленої митної вартості, містять розбіжності та достовірно не підтверджують складові митної вартості, декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, відповідно до статті 53 МК України. Заявлену митну вартість товару не може бути визнано у зв`язку з тим, що документи надані для здійснення митного оформлення та для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності та не містять усіх необхідних відомостей стосовно складових митної вартості. У рішенні про коригування митної вартості зазначено причини, через які заявлену митну вартість не може бути визнано, джерело наявної у митного органу інформації стосовно визначеної митної вартості товару та обґрунтування обраного методу визначення митної вартості. Відповідач вважає, що посадові особи відомства діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України, а тому просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2026 року відкрито провадження у справі, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Разом із відзивом на позовну заяву відповідач заявив клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 7.07.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
15.02.2024 між «SUPCHENG FASTENERS SDN BHD» (продавець) та ТОВ «ЛЕОМАРК» (покупець) укладено контракт №15/02/2024.
Відповідно до предмету контракту «Продавець» зобов`язується поставити засоби кріплення, надалі іменується як Товар, а «Покупець» прийняти і оплатити його вартість.
На підставі зазначеного вище контракту, ТОВ «ЛЕОМАРК» ввезло товар на митну територію України.
З метою митного оформлення товару представник декларанта (позивача) подав митну декларацію 25UA209190030013U3 12.11.2025 у який митна вартість товару визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.
Для підтвердження заявленої митної вартості та з метою подальшого митного оформлення позивач подав документи, передбачені в ч. 2 ст. 53 МК України, а саме:
1. Контракт №15/02/2024 від 15/02/2024.
2. Доповнення №1 до контакту 15/02/2024 від 09/09/2024.
3. Пакувальний лист (Packing list SC/181/25-1) від 20.08.2025.
4. Пакувальний лист (Packing list SC/181/25-2) від 20.08.2025.
5. Пакувальний лист (Packing list SC/181/25-3) від 20.08.2025.
6. Рахунок-фактура (інвойс) (invoice SC/181/25-1) від 20.08.2025.
7. Рахунок-фактура (інвойс) (invoice SC/181/25-2) від 20.08.2025.
8. Рахунок-фактура (інвойс) (invoice SC/181/25-3) від 20.08.2025.
9. Коносамент (Bill of lading) №257999854 від 26.08.2025.
10. Накладна УМВС №03925009 від 27.10.2025.
11. Автотранспортна накладна (Road consignment note) №043250; №075310; №604819 від 11.11.2025.
12. Перепустки №112094 від 11.11.2025; №112113 від 12.11.2025; №112112 від 12.11.2025.
13. Сертифікат про походження товару від 27.08.2025.
14. Сертифікат якості товару.
15. Банківський платіжний документ, що стосується товару (платіжна інструкція в іноземній валюті №413) від 01.10.2025.
16. Банківський платіжний документ, що стосується товару (платіжна інструкція в іноземній валюті №414) від 02.10.2025.
17. Банківський платіжний документ, що стосується товару (платіжна інструкція в іноземній валюті №415) від 02.10.2025.
18. Договір надання послуг транспортного експедирування №2024-16 від 23.04.2024.
19. Додаток №17 від 07.08.2025 до Договору надання послуг транспортного експедирування №2024-16 від 23.04.2024.
20. Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №0000001191 від 07.10.2025.
21. Копія митної декларації країни відправлення (експортні митні декларації) 25PL322080NSVU1XM9 від 18.10.2025; 25PL322080NSVU1ZM7 від 18.10.2025; 25PL322080NSVU21M5 від 18.10.2025.
Під час здійснення митного оформлення за митною декларацією від 12.11.2025 № 25UA209190030013U3 (далі – МД) було опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах та виявлено наступне.
За результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана у зв`язку з неподанням основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 МКУ). Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МКУ здійснено контроль наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Під час здійснення митного контролю опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах.
За результатами опрацювання встановлено наступне:
Поставка товару здійснювалась на підставі Контракту №15/02/24 від 15.02.2024, що укладений між SUPCHENG FASTENERS SDN. BHD. (Продавець) та ТОВ «Леомарк» (Покупець) (надалі – Контракт ЗЕД). Відповідно до п.3.1. Контракту ЗЕД, оплата товару здійснюється Покупцем у відповідності до інвойсів на рахунок Продавця на умовах 100% попередньої оплати, якщо інше Сторони не узгодили додатково. Пунктом 3.2. передбачено, що Продавець може встановлювати інші умови оплати в інвойсі при кожній поставці. При цьому, в поданому до митного оформлення інвойсі №SC/181/25 від 20.08.2025 інших умов оплати, ніж ті, що передбачені в п.3.1. Контракту ЗЕД, не зазначено.
Одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (пункт 4 частини другої статті 53 Кодексу). Разом з тим, платіжні інструкції в іноземній валюті №414 від 02.10.2025; №415 від 03.10.2025 та №413 від 01.10.2025 не можуть бути взяті до уваги в якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують факт оплати, оскільки: згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» та Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2 (далі – Положення №2), для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (далі – Постанова №216);
Відповідно до п.3.5. Контракту ЗЕД, всі витрати, в тому числі митні платежі та податки, а також витрати по виконанню цього контракту, що будуть понесені в Україні, сплачуються Покупцем, а витрати понесені в Індії оплачуються Продавцем. Враховуючи те, що торгуючою країною і країною походження є Малайзія вказане може свідчити про наявність договірних відносин із третіми особами.
Відповідно до наданих документів продавець поставляє товар на умовах «FOB KLANG». Відповідно до Incoterms 2020 термін FOB Free on Board (Назва порту відвантаження) який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець.
З огляду на маршрут транспортування товару (KLANG – Gdansk – Україна) при умовах поставки FOB – KLANG експедитор повинен надавати послуги з розвантаження, перевантаження та обробки товару в порту Gdansk. Разом з тим, згідно з графою 21 декларації митної вартості, поданої до ЕМД від 12.11.2025 №25UA209190030013U3, декларантом не включено до заявленої митної вартості таку складову як витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваного товару, пов`язану з його транспортуванням до місця ввезення на митну територію України.
При цьому, відповідно до інформації, наявної на офіційному сайті в мережі Інтернет (www.searates.com), товар за коносаментом №257999854 від 26.08.2025 слідував за маршрутом порт KLANG, Малайзія – порт Gdansk, Польща, де був вивантажений 16.10.2025. Відповідно до наявної в CMR №075310 від 11.11.2025, №604819 від 11.11.2025, №043250 від 11.11.2025 інформації товар завантажено на вантажний транспортний засіб 11.11.2025 для подальшого транспортування в Україну.
Отже, з 26.08.2025 по 11.11.2025 в порту Gdansk, Польща здійснювались інші, пов`язані з транспортуванням послуги, зокрема портові (зберігання, обробка вантажу, зважування тощо). Разом з тим, відомості про такі послуги та їх числові значення відсутні в поданих експедитором документах, що свідчить про неповноту включення до заявленої декларантом митної вартості товару усіх її складових, визначених пунктами 5, 6 частини десятої статті 58 Кодексу.
Договором надання послуг транспортного експедирування № 2024-16 від 23.04.2024, що укладений між Stream Trade Europe Ltd (Виконавець) та ТОВ «Леомарк» (Замовник) (надалі – Договір ТЕО), відповідно до Договору Виконавець зобов`язується, зокрема, але не виключно: п.1.1.8.: надавати в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиційної діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відправку. Пунктом 3.4.1.Договору ТЕО передбачено аналогічна вимога, а саме Замовник зобов`язаний надати Виконавцю заявку на транспортно-експедиційне обслуговування в рамках цього Договору. При цьому, такий документ до митного оформлення не подавався. Пунктом 2.1. Договору ТЕО, вантаж, щодо якого Виконавець бере на себе зобов`язання по виконанню послуг визначається в Додатку до цього Договору, який підписується Сторонами і є його складовою і невід`ємною частиною. Проте, поданий до митного оформлення Додаток №17 від 07.08.2025 до Договору ТЕО не містить підпису Замовника, всупереч положенням Договору ТЕО. Зазначене свідчить про неузгодження умов надання транспортних послуг, а також вартості таких послуг, а відтак, така складова митної вартості як транспортні витрати не підтверджена.
Пунктом 4.1. Контракту ТЕО передбачено, що Замовник оплачує послуги Виконавця на підставі виставлених Виконавцем рахунків. Пунктом 4.5. Контракту ТЕО визначено, що Замовник здійснює 100% передоплату шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця на підставі виставлених рахунків. Додатком №17 до Договору ТЕО передбачено, що кошти…. перераховуються Замовником на умовах 100% передплати на розрахунковий рахунок Виконавця банківським переказом протягом 3 (три) днів з моменту виставлення рахунку. Інвойс №0000001191 датований 07.10.2025. Разом з тим документів про оплату за надані послуги транспортування до митного оформлення не було надано.
Відповідно до ст.5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19травня 1956), вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складені вантажна накладна. При цьому, в наданій до митного оформлення CMR №075310 від 11.11.2025, №604819 від 11.11.2025, №043250 від 11.11.2025, в графі 22 «підпис та штамп відправника» не проставлено жодних відміток відправника товару, тобто, відсутні підпис та печатка такої особи.
Отже, Львівська митниця встановила невідповідності у поданих документах та відсутність належних документів, що підтверджують заявлену митну вартість (банківські платіжні документи, додатки до Договору ТЕО, платіжні документи, що засвідчують суми транспортних витрат та інші).
За результатами опрацювання наданих декларантом документів контролюючий орган дійшов висновку, що вони не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку з чим запропонував декларанту надати додаткові документи.
На вимогу контролюючого органу декларант додаткового (повторно) надав такі документи:
1. Рахунок-фактура № SC/181/25-1 від 20.08.2025 р.
2. Рахунок-фактура № SC/181/25-2 від 20.08.2025.
3. Рахунок-фактура № SC/181/25-3 від 20.08.2025.
4. Рахунок-фактура № SC/181/25 від 20.08.2025.
5. Коносамент № 257999854 від 26.08.2025.
6. Накладна УМВС № 03925009 від 27.10.2025.
7. Платіжний документ, що стосується товару № 414 від 02.10.2025.
8. Платіжний документ, що стосується товару № 415 від 03.10.2025.
9. Платіжний документ, що стосується товару № 413 від 01.10.2025.
10. Документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 0000001191 від 07.10.2025.
11. Зовнішньоекономічний договір, стороною якого є виробник товарів № 15/02/24 від 15.02.2024.
12. Договір (контракт) про перевезення № 2024-16 від 23.04.2024.
13. Додаток до договору про перевезення № 17 від 07.08.2025.
14. Копія митної декларації країни відправлення № 25PL322080NSVU1XM9 від 18.10.2025.
15. Копія митної декларації країни відправлення № 25PL322080NSVU1ZM7 від 18.10.2025.
16. Копія митної декларації країни відправлення № 25PL322080NSVU21M5 від 18.10.2025.
17. Копія митної декларації країни відправлення № В10208010996 від 20.08.2025.
Митний орган стверджує, що на вимогу декларант надав: документ під номером B10208010996 від 20.08.2025; Контракт №15/02/24 від 15.02.2024; накладна №03925009 від 27.10.2025; Інвойс №0000001191 від 07.10.2025; інших додаткових документів на підтвердження митної вартості надано не було.
У зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість, визначеної за основним методом.
Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. За результатами консультації встановлено відсутність у митниці та декларанта відомостей щодо ідентичних та подібних товарів. Метод 2а та 2б не було використано оскільки в митниці та декларанта відсутні необхідні відомості щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів; методи 2в і 2г не були застосовані у зв`язку з відсутністю необхідних документально підтверджених відомостей для розрахунку. Застосовано метод 2ґ.
Джерелами інформації для коригування митної вартості:- для товару №1 слугувала МД №25UA209230005456U0 від 23.01.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (вироби з чорних металів, з різьбою,…. гайки… Малайзія) становила 2,194053 дол. США за кг;- для товару №2 слугувала МД №25UA408020035900U0 від 01.10.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (вироби з різьбою, з чорного металу…. гайки…) становила 1,941473 дол. США за кг; - для товару №3 слугувала МД №25UA500500023078U6 від 21.07.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (вироби з чорних металів з різьбою:…. гайки… Малайзія) становила 1,970793 дол. США за кг;- для товару № 4 слугувала МД №25UA500500023078U6 від 21.07.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (вироби з чорних металів з різьбою:…. гайки… Малайзія) становила 1,970793 дол. США за кг;- Для товару №5 слугувала МД №25UA209230005456U0 від 23.01.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (вироби з чорних металів, з різьбою,…. гайки… Малайзія) становила 2,194053 дол. США за кг;- Для товару №6 слугувала МД №25UA500500023078U6 від 21.07.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (вироби з чорних металів з різьбою:…. гайки… Малайзія) становила 1,970793 дол. США за кг;- Для товару №7 слугувала МД №25UA209230005456U0 від 23.01.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (вироби з чорних металів, з різьбою,…. гайки… Малайзія) становила 2,194053 дол. США за кг. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі.
Сума донарахованих митних платежів по оскаржуваному рішенню про коригування митної вартості становить 1 784 964,76 грн.
14.11.2025 митний орган прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/000502/2 та застосував другорядний (резервний) метод визначення вартості.
Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням позивач, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Митний Кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Порядок визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України.
Згідно з статтею 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МК України.
Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з статтею 374 Митного кодексу України товари, які ввозяться громадянами на митну територію України, підлягають оподаткуванню в порядку та на умовах, визначених законами України.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення;8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частиною другою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 Митного кодексу України.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч. 2 ст. 54 МК України).
Як уже зазначалося, декларант одночасно із митними деклараціями надав відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний основний метод її визначення за ціною договору купівлі-продажу.
Згідно з ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 Митного кодексу України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Також, відповідно до положень частини 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Частиною першою статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною першою статті 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції) (частина друга статті 57 Митного кодексу України).
Згідно з правилами частин третьої - шостої статті 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини першої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною другою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини четвертої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).
Згідно з пунктом 5 частини десятої статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються, серед іншого, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі витрати (складові митної вартості) не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Як встановлено з матеріалів справи декларантом надано до митного органу низку документів, що дають змогу митному органу визначити митну вартість товарів: первинно з митними деклараціями, за якими було відмовлено у випуску товарів та на вимогу митниці. Зауваження митниці до поданих документів не стосується числових значень складових митної вартості та були спростовані документами, що подані до митного контролю та додатково разом з заявами в порядку ст. 55 Митного кодексу України.
Таким чином, на переконання суду, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару, а підстав для невизнання позивачем заявленої митної вартості не було.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2021 року у справі №815/3976/16, а також в постановах Верховного Суду у справах №821/1617/17 від 14.08.2018 року, №815/6827/17 від 29.01.2019 року, №804/2256/16 від 12.11.2021 року, №1/380/2019/002016 від 04.11.2021 року №480/3558/19 від 17.11.2021 року, у яких суд прийшов до висновку, що витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.
Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (далі - Правила), встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові 23.10.2020 у справі № 820/3231/16, яка врахована судом при ухваленні даного рішення, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено.
Суд враховує, що митний орган має повноваження вимагати додаткові документи лише у разі, коли подані декларантом для митного оформлення документи містять розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У вказаному випадку, дослідивши надані позивачем документи, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч.1 ст. 58 Митного кодексу України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору.
Суд звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи зобов`язані здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, чітко визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Предметом спірних правовідносин є законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів. Позивач вважав, що зауваження, які висловив митний орган – безпідставні, а другорядний метод визначення митної вартості товарів – застосований незаконно.
Щодо обґрунтованості й законності оскаржуваних рішень суд зазначає таке.
Представник митниці зазначає: «Платіжні інструкції №413, №414, №415 не можуть бути взяті до уваги як банківські платіжні документи, що підтверджують оплату товару». Даний висновок є необґрунтованим та не підтверджений жодними доказами з огляду на наступне:
Між «SUPCHENG FASTENERS SDN BHD», в особі Ченг Лінг Му (продавець) та ТОВ «ЛЕОМАРК», в особі Ігоря Хархаліса (покупець), укладено контракт №15/02/2024 від 15/02/2024. Відповідно до предмету контракту, «Продавець» зобов?язується поставити засоби кріплення, надалі іменується як Товар, а «Покупець» прийняти і оплатити його вартість.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, окрім інших, є: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).
Так, серед поданих декларантом та опрацьованих митним органом документів, міститься зовнішньоекономічний контракт №15/02/2024 від 15/02/2024; доповнення №1 до контакту 15/02/2024 від 09/09/2024; рахунок-фактура (інвойс) (invoice SC/181/25-1) від 20.08.2025; рахунок-фактура (інвойс) (invoice SC/181/25-2) від 20.08.2025; рахунок-фактура (інвойс) (invoice SC/181/25-3) від 20.08.2025.
У кожному із документів наведено вид та кількість товару, його послідовний перелік із зазначенням вартості по окремості та загальної вартості усіх товарів.
Суд встановив, що до митного оформлення позивач подав платіжні документи, що підтверджують оплату товару, а саме: банківські платіжні документи, що стосується товару (платіжні інструкції в іноземній валюті) № 413 від 01.10.2025; № 414 від 02.10.2025; № 415 від 02.10.2025, у графі призначення платежу яких містяться посилання на зовнішньоекономічний контракт №15/02/2024 від 15/02/2024 та комерційні рахунки: invoice SC/181/25-1 від 20.08.2025; invoice SC/181/25-2 від 20.08.2025; invoice SC/181/25-3 від 20.08.2025, що у загальній сумі становить 66 442,23 доларів США (що й підлягала оплаті згідно з комерційними документами).
Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.
Надані до митного оформлення банківські платіжні документи містять усі передбачені законодавством реквізити такого документа та печатку банку виконавця операції та відповідають всім вимогам щодо змісту платіжної інструкції, передбаченим чинним законодавством, та є належними доказами фактичного здійснення оплати вартості товару на користь контрагента за умовами відповідного договору купівлі-продажу.
Банківські платіжні документи містять відмітки виконавців надавача платіжних послуг. Також містить відомості про те, що вказаний документ підписано платником з використанням електронного підпису.
Зазначені відповідачем зауваження не знаходять свого підтвердження, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Стосовно транспортних витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Декларант до митного оформлення подав коносамент (Bill of lading) №257999854 від 26.08.2025; накладну УМВС №03925009 від 27.10.2025; автотранспортні накладні (Road consignment note) №043250; №075310; №604819 від 11.11.2025; договір надання послуг транспортного експедирування №2024-16 від 23.04.2024; додаток №17 від 07.08.2025 до Договору надання послуг транспортного експедирування №2024-16 від 23.04.2024; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №0000001191 від 07.10.2025 (повний перелік наданих під час митного оформлення документів наведено в МД; КВ та позовній заяві).
Так, наведений вище та поданий до митного оформлення рахунок на оплату, містять детальний опис наданих робіт та послуг, зокрема в частині оплати винагороди експедитора із зазначенням послуг з організації морського та залізничного перевезення (загальна вартість транспортних послуг становить 13 110 USD, що повністю відповідає сумі транспортних витрат, включених до митної вартості товару (рахунок №0000001191 від 07.10.2025 подано до митного оформлення та долучено до позовної заяви). 
З огляду на наведене, транспортна складова митної вартості підтверджена належними документами.
Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що подані до митного оформлення автотранспортні накладні CMR (Road consignment note) №043250; №075310; №604819 від 11.11.2025 не містить печаток (штампів) відправника.
Зазначені вище CMR містять всі необхідні реквізити (дата, маршрут, відправник – зокрема у графі 16 та 23).
Необгрунтованим та голослівним є зауваження контролюючого органу в частині: «Не подано заявки до договору транспортного експедирування».
Заявка до договору транспортного експедирування не входить до переліку документів, передбачених частиною другою статті 53 МК України. Водночас, митному органу подано повний пакет документів, що підтверджують маршрут перевезення, його вартість та склад транспортних витрат.
При цьому відповідач не пояснив, які саме числові значення митної вартості неможливо встановити без подання заявки. Отже, відсутність заявки сама по собі не може бути підставою для невизнання митної вартості.
Таким чином, декларант надав транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
У постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 Верховний Суд досліджував питання доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення згідно умов МК України. Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст, 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Щодо доводів митного органу про можливе існування договірних відносин із третіми особами.
Митний орган зазначає, що пунктом 3.5 Контракту передбачено, що продавець несе витрати до місця відправлення товару, при цьому у тексті договору зазначено «Індія», тоді як країною походження товару є Малайзія. На думку відповідача, це може свідчити про існування договірних відносин із третіми особами, документи щодо яких декларантом не подані.
З огляду на наведене слід зазначити, що усі документи, подані до митного оформлення, підтверджують здійснення єдиної зовнішньоекономічної операції між одним продавцем та одним покупцем.
Зокрема: інвойси SC/181/25-1, SC/181/25-2 та SC/181/25-3 оформлені SUPCHENG FASTENERS SDN. BHD на адресу ТОВ «ЛЕОМАРК»; оплата за товар здійснена безпосередньо на рахунок SUPCHENG FASTENERS SDN. BHD., що підтверджується платіжними інструкціями №413, №414 та №415; сертифікат походження підтверджує, що експортером є SUPCHENG FASTENERS SDN. BHD., імпортером — ТОВ «ЛЕОМАРК», а країною походження товару є Малайзія; аналогічні відомості містяться в експортній декларації країни відправлення та коносаменті.
Відтак, висновок митниці про можливе існування інших договірних відносин не підтверджений жодним належним та допустимим доказом.
Більше того, використання у рішенні формулювання «може свідчити» підтверджує, що відповідач не встановив відповідної обставини, а лише припустив можливість її існування.
За викладених вище міркувань, суд констатує, що митний орган, як суб`єкт владних повноважень не навів у оскаржуваному рішенні достатніх підстав для коригування митної вартості товару.
Суд вважає, що у поданих до митного оформлення товарів документах відсутні розбіжності, вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.
З приводу обраного відповідачем методу коригування суд зазначає наступне.
Як зазначено вище, основним методом визначення митної вартості товарів є визначення митної вартості за ціною договору (вартість операції). Усі інші методи є другорядними, про що зазначено у приписах частини першої та другої статті 57 МК України.
Суд з`ясував, що в оскаржуваному рішенні митний орган застосував резервний метод коригування митної вартості товарів згідно ст. 64 МК України.
На виконання вимог статті 55 МК України наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №598 затверджено Правила заповнення рішень про коригування митної вартості товарів (далі також Правила №598). Так щодо графи 33 рішення про коригування митної вартості товарів у пункті 2.1 Правил №598 вказано, що посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень ст. ст. 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Виходячи з системного аналізу приписів пункту 4 частини другої статті 55 МК України, статті 64 МК України, пункту 2.1 Правил №598 митний орган, застосовуючи резервний метод коригування, у графі 33 відповідного рішення повинен зазначати не тільки номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, а й наводити пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов.
Однак у гр. 33 оскаржуваного рішення з приводу джерела коригування зазначено лише номер та дату митної декларації джерела коригування митної вартості товарів із посиланням на те, що «коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось».
Таким чином, Львівська митниця, приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, порушила вимоги п. 4 ч. 2 ст. 55 МК України та п. 2.1 Правил №598 в частині заповнення гр. 33 рішень, оскільки не вказала на яких умовах здійснювалась поставка товару за митною декларацією-джерелом коригування, які комерційні умови мали місце, та справді постачався подібний (аналогічний) товар, що і в цій ситуації.
Зважаючи на безпідставність доводів митного органу, викладених у оскаржуваному рішенні, суд вважає, що у працівників митного органу були наявні всі правові підстави для застосування першого методу визначення митної вартості товару за ціною угоди. Однак, митний орган безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів та визначив митну вартість товару за додатковим методом.
Щодо визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
У постанові від 23.07.2021 року у справі №820/3979/17 Верховний Суд зазначив наступне: «Оскільки оскаржена в судовому порядку картка відмови носить похідний характер від прийнятих рішень про коригування митної вартості, вимогу про визнання її протиправною правомірно визнано судами обґрунтованою».
Відтак, беручи до уваги вказані висновки, адміністративний позов у цій частині також підлягає задоволенню.
При цьому, судом не беруться до уваги інші посилання відповідача, з огляду на встановлені обставини.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, оскаржуване рішення та картка відмови відповідача не відповідають критеріям правомірності та обґрунтованості передбаченим п.1 та п.3 ч.2 ст.2 КАС України.
Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню.
Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 14.11.2025 №UA209000/2025/000502/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2025/000549. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕОМАРК» ( 81032 Львівська обл. Яворівський р-н с. Наконечне Перше вул. М. Лисенка, 17, ЄДРПОУ 23266835) судовий збір в розмірі 24 081,98 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Брильовський Роман Михайлович