Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 р. Справа № 597/441/26 

Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Тренич А.Г.
за участю секретаря судового засідання Богдана В.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Заліщики цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 11.04.2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір №527855-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Позивач зазначив, що 11.04.2025 року направив ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір, яку відповідач прийняла на умовах, визначених офертою. Кредитний договір підписаний електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону останнього. Позивач вказує, що свої зобов`язання за Договором про надання кредиту виконав та надав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17000,00 грн., шляхом перерахування їх на банківську картку останньої № НОМЕР_1 , яку вона вказала при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Разом з тим, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором, станом на 15.02.2026 року утворилась заборгованість в розмірі 40573,00 грн., з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту 16710,00 грн.; сума прострочених платежів по процентах 14036,40 грн.; сума заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України 8500,00 грн.; суми прострочених платежів за комісією 1326,60 грн.
З огляду на вищевикладене, позивач просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за Договором про надання кредиту №527855-КС-003 від 11.04.2025 року в розмірі 40573,00 грн. та судові витрати в розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 14.04.2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
З підстав, зазначених в ухвалі Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08.06.2026 року, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та зобов`язано АТ КБ "ПриватБанк" надати письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 11.04.2025 року (дата видачі кредиту) по 01.08.2025 року (дата закінчення терміну кредитування).
АТ КБ «ПриватБанк» виконало вимоги вказаної ухвали суду та надало витребувані документи.
Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. №2154) просить задовольнити позовні вимоги частково та стягнути на користь позивача заборгованість за Договором про надання кредиту №527855-КС-003 від 11.04.2025 року в розмірі 23303,70 грн. та 1529,19 грн. судового збору. В решті вимог відмовити. Звертає увагу, що на виконання своїх договірних зобов`язань сплатила на користь позивача 7296,30 грн. Тому, із врахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності загальний розмір заборгованості не повинен перевищувати 23303,70 грн. (17000*2 – 7296,30 сплачено – 3400 (незаконна комісія).
Позивач у відповіді на відзив (вх. №2167) зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву не спростувала складеного позивачем розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором та не надала контррозрахунку. 
Відповідач подала заперечення та додаткові пояснення в справі (вх. №2192), які просить врахувати при ухваленні рішення у справі № 597/441/26.
Позивач не делегував свого представника в судове засідання, в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала.
У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.
11.04.2025 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №527855-КС-003 про надання кредиту, у якій було викладено усі умови, на яких пропонується укласти кредитний Договір, а ОСОБА_1 прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) укласти Договір на умовах, визначених офертою, про що свідчить підписання Акцепту електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-3896.
11.04.2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено електронний Договір №527855-КС-003 про надання кредиту, який 11.04.2025 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору UA-3896.
Підписанням Договору відповідач підтвердила, що до укладення Договору отримала від кредитодавця інформацію та документи, надання яких передбачені ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» та ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», паспорт споживчого кредиту, а також примірник Договору і Правила, що розміщені на сайті кредитодавця.
Згідно з п. 2.1 Договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у сумі 17000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».
Загальний розмір кредиту становить 17000,00 грн.; строк, на який надається кредит становить 16 тижнів; стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1% фіксована; комісія за надання кредиту становить 3400,00 грн.; строк дії договору: до 01.08.2025 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 34593,24 грн.; загальні витрати за кредитом 17593,24 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка: дев`ять тисяч сімсот тридцять вісім цілих двадцять сім сотих процентів.
Згідно анкети клієнта ОСОБА_1 , остання при зверненні до ТОВ «Бізнес Позика» з метою надання кредиту вказала номер банківської картки для перерахування коштів № НОМЕР_1 .
АТ КБ «ПриватБанк» в листі № 20.1.0.0.0/7-260623/133499-БТ від 23.06.2026 року повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ).
Як вбачається з виписки за період з 11.04.2025 року по 01.08.2025 року, зараховано переказ коштів на карту № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 у розмірі 17000,00 грн.
Згідно довідки про стан заборгованості за Договором №527855-КС-003 від 11.04.2025 року, станом на 18.02.2026 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 40573,00 грн., з яких: 16710,00 грн. заборгованість за кредитом, 14036,40 грн. заборгованість по відсотках; 1326,60 грн. заборгованість по комісії; 8500,00 грн. заборгованість по штрафам.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за Договором №527855-КС-003 від 11.04.2025 року становить 40573,00 грн., з яких: 16710,00 грн. - заборгованості за кредитом, 14036,40 грн. - заборгованості за відсотками, 1326,60 грн. - заборгованості за комісією, 8500,00 грн. - заборгованості по штрафах за ст.625 ЦКУ. Також в розрахунку заборгованості зазначено, що відповідачем всього сплачено 7296,30 грн в рахунок погашення заборгованості за договором з яких: 290 грн. заборгованість за кредитом, 4932,90 грн. заборгованість за відсотками, 2073,40 грн. заборгованість по комісії.
Відповідно до ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з ст. 526, ч.1 ст.530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Вищенаведене свідчить про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту №527855-КС-003 від 11.04.2025 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 17000,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на її банківську картку.
Отримавши кредит, відповідач належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань та допустила виникнення заборгованості.
Таким чином, позивач на праві кредитора вправі вимагати повернення суми кредиту та процентів за його користування від позичальника за Договором про надання кредиту №527855-КС-003 від 11.04.2025 року.
Разом з тим, суд враховує наступне.
Пунктом 2.5 договору про надання кредиту №527855-КС-003 від 11.04.2025 року передбачено, що комісія за видачу кредиту (надалі комісія): 3400 грн.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку.
На виконання вимог, зокрема, п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).
Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом.
ТОВ «Бізнес Позика» відповідно до умов кредитного договору здійснила нарахування комісії у загальному розмірі 3400,00 грн.
Однак, розмір комісії за надання кредиту, який визначено в кредитному договорі, встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.
Водночас з тексту позовної заяви взагалі не випливає зміст вказаної послуги та обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі № 363/1834/17 (пункт 27).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України).
Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 28).
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25).
Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет - сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Таким чином банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31).
Проте, суд звертає увагу, що Договір, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), прийняття пропозиції (акцепт), в тому числі пункт 2.5 Договору, для споживача ОСОБА_1 не містить зазначення конкретного переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням кредиту і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які фінансовою установою встановлена комісія, пов`язана з наданням кредиту.
ТОВ «Бізнес Позика» не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які встановлена комісія.
Враховуючи вищевикладене, умови договору щодо сплати комісії в розмірі 3400,00 грн. за надання кредиту, є нікчемними з моменту укладення договору.
Тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в сумі 1326,60 грн. задоволенню не підлягає.
Водночас, як вбачається із розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, ОСОБА_1 нарахована комісія у розмірі 3400,00 грн, яка частково була сплачена позичальником в розмірі 2073,40 грн.
Враховуючи, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, пов`язану з наданням кредиту є нікчемними відповідно до частин першої, другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», кошти, які були зараховані на погашення заборгованості за комісією в сумі 2073,40 грн, підлягають зарахуванню згідно графіку платежів на погашення заборгованості за відсотками.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши здійснений позивачем розрахунок заборгованості, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту та процентах за Договором про надання кредиту №527855-КС-003 від 11.04.2025 року в сумі 28673,00 грн., з яких: 16710,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 11963,00 грн. - заборгованості за процентами. 
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 8500,00 грн. заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України, то така задоволенню не підлягає та в цій частині в позові слід відмовити, з огляду на наступне.
В частині 1 статті 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).
У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який надалі неодноразово було продовжено і який діє на даний час.
Згідно з ч.4 ст.14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Законом України від 15.03.2022 року №2120-ІХ Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.18, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналізуючи положення п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а також ст.ст. 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 року у справі №706/68/23 дійшов висновку, що дія п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України розповсюджується на кредитний договір.
Отже, тлумачення п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) зобов`язання. Такі наслідки полягають у тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі, якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На час виникнення спірних правовідносин, як і на час розгляду цієї справи, положення п.18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинними.
З урахуванням наведеного, зважаючи на закріплений ч.2 ст.4 ЦК України пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 8500,00 грн., нарахованої у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами частково доведений факт порушення його права у спірних правовідносинах, тому наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за договором №5527855-КС-003 від 11.04.2025 року у розмірі 28673,00 грн., з яких: 16710,00 грн. - заборгованості за кредитом; 11963,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами. Решта позовних вимог задоволенню не підлягають з підстав, наведених вище.
Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позивач при поданні позовної заяви через систему «Електронний суд» сплатив судовий збір в розмірі 2662,40 грн.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача потрібно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1881,52 грн. (28673,00 (сума, що стягується) : 40573,00 (сума, заявлена до стягнення) х 2662,40 (сума сплаченого судового збору).
Керуючись ст.ст.525, 526, 530, 625, 1046-1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст.5, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 274, 279, 354  Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (код ЄДРПОУ 41084239) заборгованість за Договором про надання кредиту №527855-КС-003 від 11.04.2025 року в сумі 28673,00 грн., з яких: 16710,00 грн. прострочені платежі по тілу кредиту; 11963,00 грн. прострочені платежі по процентах.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (код ЄДРПОУ 41084239) судовий збір в розмірі 1881,52 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», місцезнаходження: м.Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне рішення суду складено 23 липня 2026 року.

Суддя А.Г. ТРЕНИЧ