РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2026 року | м. Рівне | №460/13831/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі – Позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – Відповідач), в якому Позивач просить суд: 
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають в обчисленні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023, 2024, 2025 та 2026 роки (85 календарних днів) без урахування щомісячної додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168; 
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають в обчисленні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2016– 2026 роки (154 календарні дні) без урахування щомісячної додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168; 
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають в обчисленні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби без урахування щомісячної додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити на користь ОСОБА_1 перерахунок та виплату за рахунок бюджетних асигнувань грошової компенсації за 85 невикористаних днів щорічної основної відпустки та за 154 невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, яку Позивач фактично отримувала за останньою займаною штатною посадою, а також з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, обчислених виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2026 року, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити на користь ОСОБА_1 перерахунок та виплату за рахунок бюджетних асигнувань одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (за 09 повних календарних років) з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, яку Позивач фактично отримувала за останньою займаною штатною посадою, а також з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, обчислених виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2026 року, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати зазначених сум за період з 02 травня 2026 року по день фактичної виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. 
Стислий виклад позиції Позивача.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, виплачувалася їй щомісячно протягом тривалого часу до звільнення, а тому, на її переконання, має враховуватися у складі грошового забезпечення при обчисленні компенсації за невикористані дні відпусток та одноразової грошової допомоги при звільненні. Такі дії Відповідача Позивач вважає протиправними та просить позов задовольнити повністю.
Стислий виклад заперечень Відповідача.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечив у повному обсязі. Зазначив, що відповідно до Порядку №260 додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення та не враховується при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної і додаткової відпусток, а також одноразової грошової допомоги при звільненні. Вказав, що наказом Міністерства оборони України від 15.01.2025 №23 пункт 6 розділу XXXI Порядку №260 доповнено положенням, за яким компенсація за невикористані відпустки обчислюється з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення «крім винагород», а відповідні зміни набрали чинності 25.02.2025, тобто до звільнення позивача. Тому просить відмовити в задоволенні позовної заяви повністю. 
Ухвалою суду від 03.08.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України..
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 проходила військову службу у Збройних Силах України. 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 23.04.2026 №129 Позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за станом здоров`я, за наявності інвалідності.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.05.2026 №122 Позивача з 02.05.2026 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років становила: календарна - 09 років 10 місяців 18 днів, пільгова - 08 років 07 місяців 04 дні, загальна - 18 років 05 місяців 22 дні.
Цим же наказом визначено виплатити Позивачу грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік - 10 календарних днів, за 2023 рік - 20 календарних днів, за 2024 рік - 15 календарних днів, за 2025 рік - 30 календарних днів, за 2026 рік - 10 календарних днів, а всього 85 календарних днів; грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2026 роки; одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - за 09 повних календарних років.
Позивач звернулася до Відповідача із заявою щодо проведення перерахунку та виплати належних їй при звільненні сум грошового забезпечення з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.
Відповідач у задоволенні звернення Позивача відмовив, зазначивши про відсутність правових підстав для проведення такого перерахунку.
Не погодившись з такими діями Відповідача та вважаючи їх протиправними, Позивач звернувся до суду.
Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає таке.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їхнього соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям і членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII).
Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Як установлено пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» (пункт 14 статті 10-1 Закону №2011-XII).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі Порядок №260).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
За приписами пункту 3 розділу ХХХІ Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення (пункт 5 розділу ХХХІ Порядку №260).
Відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невключенням до складу грошового забезпечення Позивача сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, при обчисленні та виплаті компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2026 роки у кількості 85 календарних днів та додаткової відпустки, яка надається відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ, за 2016-2026 роки у кількості 154 календарних днів.
Так, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168, пунктом 1 якої (у первинній редакції) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби України з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро України та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Редакція Постанови №168 неодноразово змінювалася. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 №836 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» Постанову №168 доповнено новим пунктом 1-1, відповідно до якого на період воєнного стану військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за визначених цим пунктом умов щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; військовослужбовцям, які виконують визначені цією нормою бойові (спеціальні) завдання, додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань; військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Також Постановою №836 Постанову №168 доповнено пунктом 1-2, відповідно до якого виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
При цьому наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 «Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за №177/39233, перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення, визначений пунктом 2 розділу І Порядку №260, доповнено додатковою винагородою на період дії воєнного стану.
Водночас пункт 6 розділу ХХХІ Порядку №260 передбачає включення до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Тому для вирішення цього спору визначальним є питання, чи належить передбачена Постановою №168 додаткова винагорода до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260 підлягають врахуванню при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Вирішуючи питання щодо правової природи додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та можливості її врахування при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права.
Так, у постанові від 29.08.2024 у зразковій справі №640/13029/22 Велика Палата Верховного Суду висловилася щодо правової природи додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, віднісши її до одноразового додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців.
У постанові від 10.12.2024 у справі №580/9551/23 Верховний Суд, вирішуючи питання про те, чи є додаткова винагорода, установлена Постановою №168, щомісячним додатковим видом грошового забезпечення чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, виходив з того, що така винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою військовослужбовця, оскільки встановлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні відповідного правового режиму.
Верховний Суд також звернув увагу, що розмір додаткової винагороди не є сталим, оскільки її виплата та розмір залежать від виконання військовослужбовцем відповідних завдань, часу участі у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, а сама виплата здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
З огляду на такі ознаки Верховний Суд у справі №580/9551/23 дійшов висновку, що за своєю правовою природою додаткова винагорода, встановлена Постановою №168, належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Цей правовий підхід застосовано Верховним Судом і у постанові від 12.02.2026 у справі №420/77/25 безпосередньо при вирішенні питання щодо включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток. Верховний Суд погодився з тим, що така винагорода у встановленому законом порядку та окремим нормативно-правовим актом віднесена до одноразового додаткового виду грошового забезпечення, а тому не підлягає врахуванню при визначенні місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення зазначеної компенсації.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.05.2026 у зразковій справі №280/8933/24, розкриваючи характер додаткової винагороди військовослужбовцям за критерієм систематичності її виплати, звернула увагу на те, що пунктом 2 розділу І Порядку №260 додаткова винагорода на період дії воєнного стану прямо віднесена до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
У постанові від 10.06.2026 у справі №240/33823/23 Верховний Суд сформував висновок, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого нараховується, зокрема, грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, включаються додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер. Натомість додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, має тимчасовий (непостійний) характер, оскільки встановлюється на період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, залежить від виконання військовослужбовцем відповідних завдань та визначається наказами командирів (начальників).
Аналогічний підхід до застосування зазначених норм права викладено Верховним Судом у постанові від 09.07.2026 у справі №240/4421/24.
При вирішенні цієї справи суд особливо враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 20.08.2026 у справі №200/766/25, оскільки предметом судового розгляду в ній було саме питання включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток.
У зазначеній постанові Верховний Суд, врахувавши висновки, сформовані у постанові від 10.06.2026 у справі №240/33823/23, дійшов висновку, що до складу грошового забезпечення, з якого нараховується грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, включаються додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер. Додаткова ж винагорода, передбачена Постановою №168, за своєю правовою природою має тимчасовий (непостійний) характер, її розмір не є сталим, залежить від виконання відповідних завдань та часу участі військовослужбовця у бойових діях або відповідних заходах і визначається наказами командирів (начальників). Тому така винагорода не є складовою грошового забезпечення, яка підлягає врахуванню при обчисленні компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
З огляду на наведене суд відхиляє доводи про те, що сама по собі щомісячна фактична виплата позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, свідчить про належність такої виплати до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
Періодичність фактичної виплати певного виду грошового забезпечення не є визначальною ознакою для встановлення його правової природи. Визначальними є нормативне віднесення відповідної виплати до певного виду грошового забезпечення, характер такої виплати та встановлені законодавством умови виникнення права на її отримання.
При цьому вжите у Постанові №168 формулювання щодо виплати додаткової винагороди «щомісячно» характеризує періодичність її нарахування за наявності передбачених законодавством умов, однак саме по собі не змінює нормативного віднесення такої виплати до одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Отже, поняття щомісячної виплати винагороди та щомісячного додаткового виду грошового забезпечення у розумінні пункту 2 розділу І Порядку №260 не є тотожними.
Судом також враховано, що у раніше ухвалених постановах Верховного Суду, зокрема від 23.09.2024 у справі №240/32125/23, від 20.12.2024 у справі №240/21650/23 та від 10.09.2025 у справі №240/2400/24, висловлювався інший підхід, за яким додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, враховувалася при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Разом з тим наявність таких висновків не свідчить про необхідність їх застосування при вирішенні цієї справи.
Так, у постанові від 20.08.2026 у справі №200/766/25 Верховний Суд спеціально розглянув питання щодо застосовності раніше сформованої судової практики та зазначив, що з огляду на зміну правового регулювання висновки, викладені у постановах від 23.09.2024у справі №240/32125/23, від 07.11.2024 у справі №240/23909/23, від 21.11.2024 у справі №240/28165/23, від 06.12.2024 у справі №240/12225/23, від 19.12.2024 у справі №580/3483/24, від 14.01.2025 у справі №240/31245/23, від 10.04.2025 у справі №240/2078/24 та від 23.04.2025 у справі №580/769/23 не є релевантними до спірних правовідносин.
При цьому висновок Верховного Суду від 20.08.2026 сформовано саме у спорі щодо включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, до складу грошового забезпечення для обчислення компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, тобто у правовідносинах, які за своїм змістом та правовим регулюванням є подібними до правовідносин у цій справі.
Тому при вирішенні цього спору суд враховує актуальні та безпосередньо застосовні до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, відповідно до яких додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, не належить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які включаються до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
При цьому у спірних правовідносинах наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2026 №122 Позивачу визначено до виплати грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2026 роки у загальній кількості 85 календарних днів, а також грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2026 роки у загальній кількості 154 календарних днів. 
На час звільнення Позивача та проведення відповідного розрахунку Порядок №260 прямо відносив додаткову винагороду на період дії воєнного стану до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Крім того, на час звільнення Позивача пункт 6 розділу ХХХІ Порядку №260 діяв у редакції, чинній після набрання чинності наказом Міністерства оборони України від 15.01.2025 №23, яким після слів «щомісячних додаткових видів грошового забезпечення» цю норму доповнено словами «крім винагород».
Таким чином, станом на 02.05.2026 розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснювався виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород, з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Системне застосування пункту 2 розділу І та пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260, чинних на час звільнення позивача, не дає підстав ототожнювати фактичну щомісячну виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, із її належністю до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні компенсації за невикористані дні відпусток, оскільки нормативно така винагорода віднесена до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
За таких обставин невключення додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2026 роки у кількості 85 календарних днів та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2026 роки у кількості 154 календарних днів, відповідає правовому регулюванню, чинному на момент проведення відповідного розрахунку.
Отже, суд не встановив протиправності дій Відповідача щодо невключення зазначеної додаткової винагороди до розрахунку грошової компенсації Позивача, а тому відсутні й правові підстави для зобов`язання здійснити її перерахунок та виплату з урахуванням такої винагороди.
Щодо врахування додаткової винагороди за Постановою №168 при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Порядком №260 визначено, що одноразова грошова допомога при звільненні обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення за останньою займаною штатною посадою з урахуванням установленого цим Порядком складу виплат. Винагороди, які не мають постійного характеру, до такої розрахункової бази не включаються.
Верховний Суд у постанові від 10.06.2026 у справі №240/33823/23 прямо дійшов висновку, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, не включається до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні, оскільки має тимчасовий (непостійний) характер. Такий самий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 17.08.2026 у справі №240/2492/23.
Тривалість фактичної виплати Позивачу додаткової винагороди не змінює її нормативної правової природи. Відтак дії Відповідача щодо неврахування сум додаткової винагороди за Постановою №168 при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні відповідають чинному правовому регулюванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, а також одноразової грошової допомоги при звільненні.
З огляду на відмову у задоволенні основних вимог про перерахунок та виплату спірних сум, не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, а також щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки такі вимоги самостійного характеру у межах спірних правовідносин не мають та залежать від наявності підстав для здійснення відповідного перерахунку і доплати.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.
Як наслідок, у задоволенні позову належить відмовити повністю.
Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню, оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 

В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинення певних дій – відмовити повністю. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 

Повний текст рішення складений 16 вересня 2026 року 

Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 

Суддя       К.М. Недашківська