ЄУН 233/3753/24
Провадження №2/932/1119/25

РІШЕННЯ
іменем України

03.08.2026 Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого – судді Салькової В.С.,
за участю секретаря судового засідання Щербаченко А.В., 
представника позивача ОСОБА_1 , 
представника третьої особи ПрАТ «АПК-Інвест» Різниченко О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Костянтинівської окружної прокуратури Власенка Дмитра Вікторовича в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до Костянтинівської міської ради та ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору – Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест», про визнання незаконним (недійсним) та скасування рішення, повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції і вимоги позивача
Позивач звернувся до суду з цим позовом, в обґрунтування вимог вказавши, що ним виявлене порушення земельного законодавства Білокузьминівською сільською радою та ОСОБА_2 . Так, на підставі рішення Білокузьминівської сільської ради від 23.05.2019 №VII-43-4 ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) колишнього члена КСП «Червона Зірка» надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільського господарського виробництва. 
Надалі рішенням Білокузьминівської сільської ради від 27.06.2019 №VII-45-8 у власність ОСОБА_2 надано земельну ділянку з кадастровим номером 1422481500:28:000:0112 площею 4,9012га. 
На підставі цього рішення державним реєстратором Шахівської сільської ради Добропільського району Донецької області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.01.2020 проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за межами населених пунктів на території Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області. 
Було з`ясоване, що ОСОБА_2 є громадянкою Азербайджану та мешкає на території України на підставі посвідки на постійне проживання НОМЕР_1 , виданої 06.10.2004 ВГІРФО УМВС України в Донецькій області, відомості про документування її паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду закордон, наявності громадянства України за даними ДМС України щодо неї відсутні. Місце її проживання зареєстроване в Дружківській територіальній громаді Донецької області – по вул. Шевченка, 106, у м. Дружківці. 
Таким чином, на момент отримання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 мала статус громадянки іноземної держави. Оскільки ч.5 ст.22 Земельного кодексу України визначена неможливість передання земель сільськогосподарського призначення у власність іноземців, просить визнати незаконним (недійсним) рішення Білокузьминівської сільської ради від 27.06.2019 №VII-45-8, скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, зобов`язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку власникові, визнавши на неї право комунальної власності за Костянтинівською міською територіальною громадою в особі Костянтинівської міської ради, стягнути з Костянтинівської міської ради та ОСОБА_2 на користь Донецької обласної прокуратури судові витрати у справі. 
ІІ. Позиції, заяви (клопотання) учасників справи
Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області подана суду заява про розгляд справи за відсутності представника та підтримання позовних вимог. 
Представник позивача – прокурор Барабаш Т.Ю. підтримала в судовому засіданні позовні вимоги, спираючись на викладені в позовній заяві обставини. Пояснила також, що Білокузьминівська сільська рада перебуває у стані припинення та її правонаступником є Костянтинівська міська рада з 23.03.2021. Уточнила, що позивач просить визнати рішення ради саме незаконним, а не недійсним. 
До суду представник відповідача – Костянтинівської міської ради не з`явився. 
Костянтинівською міською радою поданий суду відзив на позовну заяву, в якому зауважене, що Земельним кодексом України не врегульований порядок набуття права власності на землю колишніми членами колективних сільськогосподарських підприємств. Порушення вимог ЗК України мало б місце в тому випадку, якби ОСОБА_2 набула права власності на землю із земель комунальної або державної власності з підстав, визначених цим кодексом. Проте, вона, будучи членом КСП «Червона зірка», набула право на земельну частку (пай) в процесі розпаювання земель КСП «Червона зірка», що перебували в колективній власності. Статтею 1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни – спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (ст.2 Закону). Форма сертифіката на право на земельну частку (пай), затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 №801. Згідно зі ст.3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Статтею 5 Закону визначені повноваження сільських, селищних, міських рад: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Також п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95 визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з п.5 Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Отже, ОСОБА_2 , будучи власницею сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 10.01.1997 Костянтинівською РДА, та маючи намір реалізувати право на отримання земельної ділянки, 17.05.2019 звернулась до Білокузьминівської сільської ради із заявою про передачу у власність та виділення в натурі (на місцевості) земельну ділянку загальною площею 4,65 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського товариства із земель колективної власності КСП «Червона зірка». За наявності наданих ОСОБА_2 документів Білокузьминівська сільська рада прийняла рішення від 23.05.2019 №VII/43-4, а потім – рішення від 27.06.2019 №VII/45-8, на підставі якого право власності було зареєстроване. Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, діючи в межах повноважень, визначених Законом, Білокузьминівська сільська рада не порушила вимог ч.5 ст.22 ЗК України, а тому підстави для скасування спірного рішення відсутні. Крім того, Законом не визначені підстави для відмови у розгляді заяв, наданих власниками земельних часток (паїв), які є іноземцями, щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок, ЗК України також не містить положень, які б забороняли іноземцям – власникам земельних часток (паїв) набувати право власності на землю сільськогосподарського призначення. Частинами 2,3,4 ст.81 ЗК України визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Тобто, відчуженню підлягають землі сільськогосподарського призначення, які прийняті саме у спадщину, проте ОСОБА_2 отримала право на земельну частку (пай) як член КСП «Червона зірка». Просить врахувати викладене та вирішити справу на розсуд суду. 
У відповіді на відзив позивач зазначив, що питання форм власності на землю, правового статусу суб`єктів прав на землю, набуття та реалізації ними прав на земельні ділянки врегульовані саме положеннями Земельного кодексу України. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не містить положень, які б передбачали повноваження органів місцевого самоврядування щодо затвердження відповідної документації з землеустрою з подальшою передачею у власність громадян земельних ділянок, а фактично унормовує виключно порядок виділення в натурі земельної частки (паю) за зверненням власника сертифікату, який посвідчує відповідне немайнове (умовне) право на землю. Вважає, що в даній справі обставини, пов`язані з набуттям та подальшою реалізацією ОСОБА_2 немайнового права на земельну частку (пай) як колишнім членом КСП «Червона зірка» не належать до предмету доказування, а з`ясуванню підлягають підстави правомірності набуття нею права власності на земельну ділянку як на об`єкт цивільних (майнових) прав за умови наявності громадянства іншої держави. За діючим законодавством землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, вважаються власністю територіальних громад, у яких вони розташовані, а КСП «Червона зірка» перебуває у стані припинення з 11.04.2007. Білокузьминівська сільська рада, вирішуючи питання про передання ОСОБА_2 земельної ділянки, діяла саме як розпорядник земель комунальної власності. Стверджує, що ОСОБА_2 незалежно від статусу власника сертифікату на право на земельну частку (пай), будучі іноземною громадянкою, не могла набути права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення. 
Відповідач ОСОБА_2 , будучі належним чином повідомленою про існування цієї справи, місце, дати та час проведення судових засідань, до суду не з`явилася, відзиву на позов не надала та про свою позицію у справі не повідомила. Заяв та клопотань будь-якого змісту від нею також до суду не надходило. 
З письмових пояснень третьої особи – ПрАТ «АПК-Інвест» вбачається, що 20.12.2021 між Фермерським господарством «ВЕЛІС» та ПрАТ «АПК-Інвест» був укладений договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1422481500:28:000:0112 площею 4,9012га строком на 12 років 1 місяць 11 днів, про що здійснено запис №46695016 від 11.02.2022 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) було зареєстроване за ФГ «ВЕЛІС» 24.11.2021. Оскільки і законом, і укладеним за участі ПрАТ «АПК-Інвест» договором оренди у п.11.5 передбачено, що перехід права власності на земельну ділянку, що є об`єктом оренди за договором, до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, просить суд врахувати при розгляді справи права та інтереси ПрАТ «АПК-Інвест». 
В судовому засіданні представник третьої особи Різниченко О.О. просила суд вирішити справу з урахуванням вищенаведених письмових пояснень. 
Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
Справа розглядалася Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області та внаслідок зміни підсудності судових справ надійшла на розгляд Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (наразі – Шевченківський районний суд міста Дніпра), ухвалою якого від 28.03.2025 прийнята до провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 29.04.2026. 
Ухвалою суду від 04.09.2025 підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду по суті на 17.11.2025. 
Розгляд справи відкладався через неявку відповідача ОСОБА_2 . 
 
В судовому засіданні 24.07.2026 за наслідками розгляду справи суд перейшов до стадії ухвалення рішення з його проголошенням в судовому засіданні 03.08.2026. 
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що ОСОБА_2 як член Колективного сільськогосподарського підприємства «Червона Зірка» 10.01.1997 отримала сертифікат ДН №0092287 на право на земельну частку (пай) розміром 4,65 умовних кадастрових гектарів, сертифікат зареєстрований 28.01.1997 за №6261 у Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай). Факт належності цього сертифікату ОСОБА_2 встановлений рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 14.02.2019 у справі №2-о/229/6128/19, яке набрало законної сили 19.03.2019. 
Довідкою Білокузьминівської сільської ради №340 від 05.04.2018 посвідчено, що згідно з вищезазначеним сертифікатом ОСОБА_2 , колишньому члену КСП «Черона Зірка», виділена земельна частка (пай) № НОМЕР_2 в лоті № НОМЕР_3 із земель Білокузьминівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка не перебуває в оренді. 
17.05.2019 ОСОБА_2 голові Білокузьминівської сільської ради подано заяву про передання їй у власність та виділ в натурі (на місцевості) земельної ділянки загальною площею 4,65 умовних кадастрових га, у тому числі по угіддям: рілля 4,65 у.к.га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності КСП «Червона Зірка» Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області. 
Рішенням Білокузьминівської сільської ради від 23.05.2019 №VII/43-4 ОСОБА_2 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у зв`язку з заміною сертифікату (серія ДН №0092287) на право на земельну частку (пай) на правовстановлюючий документ на земельну ділянку із земель КСП «Червона Зірка», орієнтованою площею 4,65 умовних кадастрових гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області. 
20.06.2019 ОСОБА_2 подала голові Білокузьминівської сільської ради заяву з проханням затвердити їй технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в обмін на сертифікат на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Червона Зірка» на території Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за межами населених пунктів. 
Рішенням Білокузьминівської сільської ради від 27.06.2019 №VII/45-8 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в обмін на сертифікат на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Червона Зірка» на території Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за межами населених пунктів; надано у власність та виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку кадастровий номер 1422481500:28:000:0112 загальною площею 4,9012га, з них рілля 4,9012га, ОСОБА_2 , яка виявила бажання вийти з членів КСП «Червона Зірка» Білокузьминівської сільської ради.
Державна реєстрація Білокузьминівської сільської ради припинена з 23.03.2021 та її правонаступником є Костянтинівська міська рада. 
21.01.2020 ОСОБА_3 як представник ОСОБА_2 подана державному реєстраторові Шахівської сільської ради Добропільського району заяву про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку. 
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка №371117831 від 22.03.2024) земельна ділянка з кадастровим номером 1422481500:28:000:0112 площею 4,9012га належить ОСОБА_2 на праві власності з 21.01.2020 на підставі рішення державного реєстратора Шахівської сільської ради Добропільського району про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50822969 від 27.01.2020. 
20.12.2021 між Фермерським господарством «ВЕЛІС» та ПрАТ «АПК-Інвест» укладено договір оренди землі, за яким ПрАТ «АПК-Інвест» взяв у оренду земельну ділянку з кадастровим номером 1422481500:28:000:0112 загальною площею 4,9012га, яка перебуває у ФГ «ВЕЛІС» на праві користування (емфітевзис) з 24.11.2021. Строк дії договору – 12 років 1 місяць 11 днів. 
Згідно з відповіддю ГУ ДМС України в Донецькій області від 10.04.2024 за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області згідно з базою даних ЄІАС УМП ДМС України відомості про факт документування паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, наявність громадянства України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні. 
За відомостями ДМС України від 26.04.2024 громадянка РФ ОСОБА_2 документована посвідкою на постійне проживання НОМЕР_1 , виданою 06.10.2004 ВГІРФО УМВС України в Донецькій області, її місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Станом на 17.04.2024 в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутні відомості про смерть ОСОБА_2 .
V. Оцінка суду
Згідно з п.3 ч.1 та ч.2 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі №1697-VII, ч.3 ст.23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Таким чином, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, як це визначене п.4 ч.2 ст.16 ЦК України.
Частиною першою статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів.
Нормою ст.182 ЦК України передбачена обов`язкова державна реєстрація права власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід та припинення. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Згідно зі ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно правовими актами.
Відповідно до ст.116 ЗК України в редакції на момент набуття ОСОБА_2 у власність земельної ділянки громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передавали земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Положеннями ч.5 ст.22 ЗК України було визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. 
Також змістом ч.ч.2,3 ст.81 ЗК України було унормовано, що іноземні громадяни та особи без громадянства могли набувати право власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомості, які належать їм на праві власності. 
Таким чином, законом визначена імперативна заборону для іноземних громадян на набуття права власності на землі сільськогосподарського призначення.
При цьому визначального значення не має, на яких підставах та у який шлях іноземний громадянин набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення. 
Так, Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає лише порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), і хоча положення цього Закону не містять відповідної прямо визначеної заборони для іноземних громадян в означеному випадку, вони не мають суперечити положенням Земельного кодексу України, який має вищу силу за наведений Закон. 
Отже, слід дійти висновку, що Білокузьминівська сільська рада, передавши земельну ділянку у власність ОСОБА_2 , діяла всупереч положенням ч.5 ст.22 ЗК України. 
За приписами статей 16, 21 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. 
Частиною 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Враховуючи, що рішення Білокузьминівської сільської ради від 27.06.2019 №VII/45-8 прийняте з порушенням вимог ч.5 ст.22 ЗК України, воно підлягає визнанню незаконним та скасуванню. 
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №488/402/16-ц вимогу про скасування рішення про передачу земельної ділянки можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оспорювання речового права, що виникло внаслідок реалізації відповідного рішення суб`єкта владних повноважень. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 592/10260/16. У постанові від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про те, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які спрямоване, тому його оскарження має на меті не позбавлення рішення юридичної сили, а захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).
Способи захисту суб`єктивних земельних прав слід розуміти як закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).
Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до пункту 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. Враховуючи зазначене, а також те, скасування рішення органу місцевого самоврядування фактично повертає сторони спору у стан, який існував до порушення (станом на 27.06.2019), спірна земельна ділянка у розумінні абз.10 п. 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України з 27.05.2021 вважається такою, що перебуває у комунальній власності, тому на цей час підлягає поверненню Костянтинівській міській територіальній громаді в особі Костянтинівської міської ради, повноваження якої тимчасово виконує Костянтинівська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області. 
У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.
Предмет негаторного позову становить вимога власника, який володіє майном, до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.
При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може охоплювати не тільки фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 та у постановах Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №676/2332/18, від 10.02.2021 у справі №449/723/17 зазначені можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме – шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №910/13356/17 викладено висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).
Тому власник і законний володілець земельної ділянки, яким у цій справі є Костянтинівська міська територіальна громада, може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути цю ділянку.
Земельна ділянка з кадастровим номером 1422481500:28:000:0112 наразі зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , проте з огляду на законодавчо встановлену заборону вона не може перебувати у приватній власності іноземця, тому права територіальної громади на реалізацію всіх правомочностей щодо земельної ділянки підлягають захисту шляхом повернення ОСОБА_2 земельної ділянки у комунальну власність.
Щодо скасування державної реєстрації права власності відповідача та визнання права комунальної власності на земельну ділянку слід зазначити, що за ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ч.3 ст.26 цього ж Закону в разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором. 
Пункт 9 ч.1 ст.27 вказаного Закону передбачає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Скасовуючи рішення, яке було підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, суд має скасувати й державну реєстрацію такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Одночасно з цим підлягає державній реєстрації право комунальної власності Костянтинівської міської територіальної громади в особі Костянтинівської міської ради, що в даному спорі є ефективним способом захисту інтересів держави.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються судом повністю, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при пред`явленні позову судовий збір в сумі 8478,40 грн – по 4239,20 грн з кожного. 
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст.2,5,10-13,259,265,280-282,352,354 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ: 

Позовні вимоги задовольнити. 
Визнати незаконним та скасувати рішення Білокузьминівської сільської ради від 27.06.2019 №VII/45-8 «Про надання ОСОБА_2 , власниці земельного сертифікату КСП «Червона Зірка», у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».
Скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1422481500:28:000:0112 площею 4,9012 га, державну реєстрацію якого проведено 21.01.2020 за №35197121. 
Зобов`язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1422481500:28:000:0112 площею 4,9012 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2015949214224) Костянтинівській міській територіальній громаді в особі Костянтинівської міської ради (код за ЄДРПОУ 34898855). 
Визнати за Костянтинівською міською територіальною громадою в особі Костянтинівської міської ради (код за ЄДРПОУ 34898855) право комунальної власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1422481500:28:000:0112 площею 4,9012 га.
Стягнути з Костянтинівської міської ради на користь Донецької обласної прокуратури (р/р №UA918201720343180002000016251, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО – 820172, код за ЄДРПОУ – 25707002) сплачений при пред`явленні позову судовий збір в сумі 4239 (чотири тисячі двісті тридцять дев`ять) грн 20 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Донецької обласної прокуратури (р/р №UA918201720343180002000016251, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО – 820172, код за ЄДРПОУ – 25707002) сплачений при пред`явленні позову судовий збір в сумі 4239 (чотири тисячі двісті тридцять дев`ять) грн 20 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. 
Повне рішення суду виготовлене 03.08.2026. 

Суддя:      В.С. Салькова