Справа № 127/17560/26 
Провадження № 2-др/127/123/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(додаткове)
06 серпня 2026 року | Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,
за участю секретаря Бральчук Р.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.07.2026 року позов  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіннябуло розглянуто та ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача звернувся до суду із заявою про відшкодуваннясудових витрат, яка мотивована тим, що 03.06.2026 року Відповідачем разом із відзивом на позовну заяву було подано до суду попередній орієнтовний розрахунок судових витрат в сумі 8000,00 грн. Відповідач долучає до даної заяви акт наданих послуг, договір про надання правничої допомоги, платіжні інструкції, як підтвердження того, що вона сплатила надані за договором про надання правової допомоги послуги у розмірі 6000,00 грн. за розгляд даної справи в суді. На підставі викладеного, представник відповідача просив ухвалити додаткове рішення у справі №127/17560/26, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
В судове засідання відповідач не з`явилася, проте її представник подав до суду заяву з проханням здійснити розгляд заяви без участі сторони відповідача та заяву задовольнити.
Позивач в судовое засідання не зявився, проте надіслав суду клопотання про розгляд заяви без його участі. Також ним подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке мотивоване тим, що у квитанціях вказане призначення платежу: «переказ власних коштів», що свідчить про звичайний приватний переказ коштів. Договір про надання правничої допомоги укладено з суб`єктом господарювання — ФОП ОСОБА_2 . Проте квитанції виписані від імені фізичної особи — громадянки ОСОБА_2 , без зазначення статусу ФОП та без використання її підприємницького рахунку. Справа розглядалася у спрощеному провадженні, є типовою та нескладною. Вся робота представника звелася до написання одного шаблонного відзиву та ідентичного клопотання. Сума у 6000 грн за підготовку кількох копійованих документів є штучно завищеною. Під час розгляду справи представник Відповідача неодноразово створював штучні затримки судових засідань через власну технічну непідготовленість до відеоконференцій. Спір виник виключно через недобросовісні дії відповідача, яка утримує оплачений товар та висуває протиправні ультиматуми про сплату 20000 грн за «зберігання». На підставі викладеного, позивач просив у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. відмовиити повністю, у зв`язку з повною недоведеністю факту оплати правничих послуг належними платіжними документами.
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Частинами 3, 4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 
Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що заява представника відповідача про відшкодування судових витрат підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.07.2026 року було відмовлено у задоволенні позову  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с. 90).
29.09.2025 року між адвокатом Пилипенком О.С. та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про надання правничої допомоги, за умовами якого за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2. договору, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі визначеному додатками до цього договору (а.с. 94).
Так, в додатку №2 до вказаного договору, ОСОБА_3  та ФОП ОСОБА_2 погодили, що вартість однієї години роботи адвоката становить 2000,00 грн. Загальна сума винагороди складається з суми вартості всіх наданих послуг за цим договором, які узгоджені сторонами в Акті наданих послуг.
Згідно з актом №2 наданих послуг, загальна вартість послуг адвоката складає 6000 грн., що включає підготовка відзиву на позовну заяву та участь у судових засіданнях.
Також в матеріалах справи міститься ордер Пилипенка О.С. та платіжні інструкції про оплату винагороди адвокату (а.с. 41).
Суд не приймає до уваги заперечення позивача щодо платіжних інструкцій, оскільки вони є припущенням позивача.
За змістом ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд звертає увагу, що представник відповідача до закінчення судових дебатів у справі зробив заяву про те, що після ухвалення судового рішення у цій справі ним буде подано суду протягом п`яти днів докази понесення відповідачем витрат на правничу допомоги.
Отже, стороною відповідача було зроблено заяву про надання доказів на підтвердження понесених судових витрат до закінчення судових дебатів. Вказані докази було подано суду в строк визначений законодавством.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Вимогами п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові – на позивача.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Частиною 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Проте, позивачем не доведено неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу відповідача з реальним обсягом такої допомоги.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.)
Враховуючи фактичні обставини справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що вимога заяви сторони відповідача щодо стягнення суми витрат за надання правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн. відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. 
Доказів протилежного стороною позивача суду не надано.
На підставі викладеного, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про судові витрати щодо витрат відповідача на правничу допомогу, а саме відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України слід стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогув розмірі 6000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 коп.).
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження за адресою:  АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Повний текст додаткового рішення суду складений 06.08.2026 року.

Суддя: