13.07.26
22-ц/812/1698/26
Провадження № 22-ц/812/1698/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

08 липня 2026 року       м. Миколаїв
справа № 915/20/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , подану її представником
адвокатом Літковою Людмилою Вікторівною,
на ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва, постановлену 16 червня 2026 року суддею Рум`янцевою Н.О. у приміщенні цього ж суду, (повний текст складено того ж дня), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_2 до 
фізичної особи – підприємиці ОСОБА_1 , 
третя особа – ОСОБА_3 
про стягнення боргу з орендної плати, зобов`язання звільнити та повернути об`єкт оренди, 
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У червні 2026 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Літкову Л.В., подала до Інгульського районного суду м. Миколаєва заяву про застосування зустрічного забезпечення.
Зазначала, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2024 вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на належне їй нерухоме майно та рахунки ФОП ОСОБА_1 , а саме: на садовий будинок № НОМЕР_1 у СВТ «Активіст»; житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 ; грошові кошти/розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_1 у банківських установах. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А. Д. від 11 квітня 2024 року у виконавчому провадженні № 74717754 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови, крім коштів зі спеціальним режимом використання, у межах 1 916 085,75 грн. Арешт майна та рахунків ФОП ОСОБА_1 діє з 02 квітня 2024 року.
Посилаючись на те, що продовження одночасного арешту житлової нерухомості, садового будинку та рахунків ФОП без будь-якого зустрічного забезпечення з боку позивача створює самостійний майновий тягар для неї.
Згідно звіту про оцінку майна ринкова вартість лише одного об`єкта — житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 — становить 3 285 252 грн, що складає приблизно 171,46 % актуальної суми позову. 
Арешт рахунків ФОП має значно ширші наслідки, оскільки безпосередньо впливає на поточну підприємницьку діяльність. Такий арешт унеможливлює та істотно ускладнює: здійснення розрахунків із контрагентами; виконання договірних зобов`язань; сплату податків, зборів та інших обов`язкових платежів; ведення нормального господарського обороту; отримання доходу від підприємницької діяльності; підтримання ділової репутації та платоспроможності ФОП. Відтак арешт рахунків ФОП створює не абстрактний, а реальний ризик майнових втрат, які у майбутньому можуть бути заявлені Відповідачем як збитки, спричинені забезпеченням позову. 
Водночас позивач не вніс жодної суми на депозитний рахунок суду, не надав банківської гарантії, поруки або іншого фінансового забезпечення на випадок, якщо позов буде залишено без задоволення повністю чи частково або якщо відповідачка заявить вимогу про відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову.
З огляду на викладене ОСОБА_1 просила зобов`язати ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали суду надати суду документ, що підтверджує внесення на депозитний рахунок Інгульського районного суду м. Миколаєва грошових коштів у розмірі заявлених позовних вимог - 1 916 085,75 грн. Роз`яснити ОСОБА_2 наслідки ненадання суду у встановлений судом строк документа, який підтверджує здійснення зустрічного забезпечення, передбачені частиною десятою статті 154 ЦПК України. 
Узагальнені доводи інших учасників
У відзиві на заяву представник ОСОБА_2 – адвокат Царик Р.М. просила у її задоволенні відмовити. Посилалась на недоведеність впливу арешту майна здійснення підприємницької діяльності. Саме по собі накладення арештів на рахунки ФОП ОСОБА_1 , в межах ціни позову, не свідчить про неможливість здійснення господарської діяльності. Також суду не надано доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідачки, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2026 рок у задоволенні заяви у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_3 про стягнення боргу з орендної плати, зобов`язання звільнити та повернути об`єкт оренди – відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивовано тим, що самі по собі заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням прав особи тією мірою та таким чином, як це необхідно для збереження в період розгляду справи можливості безперешкодного виконання рішення суду в разі задоволення позову. Отже, доводи заявниці про те, що вжиті заходи забезпечення позову впливають на її матеріальний стан і їх застосування може завдати значних збитків, не відповідає дійсності та є лише її припущенням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника Літкову Л.В., посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким заяву задовольнити у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд відмовляючи у задоволенні заяви повністю, суд першої інстанції не пояснив чому неможливо застосувати зустрічне забезпечення у меншому розмірі, ніж 1 916 085,75 грн, або в іншій формі, прямо передбаченій ч. 4 ст. 154 ЦПК України. Якщо суд вважав заявлений розмір зустрічного забезпечення надмірним, він мав право визначити інший співмірний розмір або іншу форму зустрічного забезпечення: банківську гарантію, поруку чи інше фінансове забезпечення.
Суд першої інстанції послався на наявність у позивача місця реєстрації та нерухомого майна на території України. Проте формальна наявність зареєстрованого місця проживання та певного майна не усуває необхідності оцінити питання зустрічного забезпечення за ч. 1, 4, 5 ст. 154 ЦПК України. Суд не перевірив актуальну ринкову вартість майна позивача, його ліквідність, наявність чи відсутність обтяжень, реальну достатність такого майна для можливого відшкодування збитків, а також співвідношення цього майна з обсягом майнового тягаря, який понад два роки несе відповідач.
Узагальнені доводи інших учасників 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 адвокат Сидоренко Т.В. просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що суд належним чином оцінив доцільність зустрічного забезпечення та обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви, врахувавши що реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком.
2.Мотивувальна частина
Відповідно до частини другої статті 369 та пункту п`ятого частини першої статті 353 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду щодо зустрічного забезпечення, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2024 року вжито заходи забезпечення позову у справі № 915/20/24, а саме - накладено арешт на нерухоме майно відповідача ОСОБА_1 , розташоване за адресами:
- садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та заборонено іншим особам вчиняти буд-які дії щодо цього нерухомого майна;
- житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку літ.Д-2 загальною площею 195,1кв.м.,житловою площею 100,1 кв.м. та господарської будівлі та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо цього нерухомого майна;
Також накладено арешт на розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_1 у межах заявлених позовних вимог які знаходяться на рахунках у всіх банківських установах, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2024 року ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2024 року про забезпечення позову у справі №915/20/24 залишено без змін.
16 квітня 2026 ОСОБА_1 , через свою представницю – адвокатку Літкову Л.В., звернулася до суду з заявою, якою просила скасувати заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.04.2024 у справі № 915/20/24, а саме: скасувати арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , зокрема, житловий будинок та господарські будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахункових рахунках ФОП ОСОБА_1 .
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 28.04.2026, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_3 про стягнення боргу з орендної плати, зобов`язання звільнити та повернути об`єкт оренди – відмовлено.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19.05.2026, ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 28.04.2026 залишено без змін.
Позиція апеляційного суду
11.12.2025 року ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду частково задоволено клопотання позивача про направлення матеріалів справи за встановленою юрисдикцією до Центрального районного суду міста Миколаєва (за місцезнаходженням відповідача).
У подальшому справу передано за встановленою юрисдикцією до Інгульського районного суду міста, а не за місцем проживання відповідача, із застосуванням виключної територіальної підсудності передбачені у статті 30 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно частини першої якої позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. 
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 24.12.2025 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі.
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.
Зустрічне забезпечення – це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків та має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути внаслідок застосування судом забезпечувальних заходів. Згідно з частиною першою статті 154 ЦПК України метою цього інституту є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. 
Відповідно до частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.
Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).
Особа, яка подала заяву про зустрічне забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про зустрічне забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до зустрічного забезпечення позову. У вирішенні питання про зустрічне забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо зустрічного забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до зустрічного забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
З матеріалів справи вбачається, що згідно Інформаційної довідка із ДРРП від 26.07.2023 року №340551014, зареєстрованим місцем проживання позивача є ОСОБА_2 з 14.07.1988 року по теперішній час є буд. АДРЕСА_3 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 26.07.2023, ОСОБА_2 належить на праві власності нерухоме майно: нежитлові приміщення, загальною площею 337,9 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_4 ; земельна ділянка кадастровий номер 4810800000:10:004:0015, розташованої на території м. Південоукраїнськ Миколаївської області; житловий будинок АДРЕСА_5 ; 67/100 часток нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_6 .
Отже, кількість та вартість належного позивачу на праві власності майна є достатньою для можливого відшкодування збитків, у разі їх заподіяння заходами забезпечення позову відповідачці.
Таким чином обставин, які б свідчили про необхідність обов`язкового зустрічного забезпечення позову, визначених положеннями ч. 3 ст.154 ЦПК України, суду не надано.
Посилання апелянта на те, що заходи забезпечення позову протягом більше двох років обмежують його права та інтереси, позбавляючи права розпоряджатися належним на праві власності майном, судом до уваги не приймаються, з огляду на те, що самі по собі заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням прав особи тією мірою та таким чином, як це необхідно для збереження в період розгляду справи можливості безперешкодного виконання рішення суду в разі задоволення позову. 
Бездоказовими є і твердження апелянта про вплив заходів забезпечення позову на можливість здійснення господарської діяльності відповідачкою, як фізичною особою-підрпиємицею, оскільки вони не підтверджені жодними документами, які б свідчили про неможливість здійснення розрахунків, сплати податків або виконання договірних зобов`язань, тощо. Саме по собі накладення арештів на рахунки ОСОБА_1 не свідчить про неможливість здійснення господарської діяльності. 
Приймаючи до уваги, що позивач має зареєстроване місцезнаходження на території України, враховуючи зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача, не призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування, враховуючи відсутність доказів завдання відповідачці збитків, внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, а також те, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, суд надходить до висновку про правильність висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про застосування заходів зустрічного забезпечення позову.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного вищу апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Літковою Л.В., задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат
Згідно із підпунктами "б", "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Разом з цим, предметом апеляційного перегляду в межах даного судового провадження була процесуальна ухвала суду – про відмову у застосуванні зустрічного забезпечення.
Рішення по суті спору апеляційним судом не приймалося, розгляд справи наразі не закінчено.
Оскільки, відповідно до вимог чинного цивільного процесуального закону, розподіл судових витрат може бути здійснений лише за результатами розгляду позовної заяви, апеляційний суд у даному провадженні розподілу судових витрат сторін не здійснює.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником
адвокатом Літковою Людмилою Вікторівною, залишити без задоволення.
Ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва, постановлену 16 червня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук
Судді:      В.В.Коломієць
Т.В.Серебрякова  
---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 13 липня 2026 року