Справа № 761/49827/25
Провадження № 2/761/6314/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

18 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Аббасової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання - Сухини А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :
В грудні 2025 року  ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до ГУ ПФ України в м. Києві(далі по тексту - відповідач) про стягнення коштів, у якому просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 55 979,00 грн, з яких: інфляційні збитки за період з 01.12.2022 по 01.12.2025 в розмірі 30 767,00 грн, 3% річних за період з 01.12.2022 по 01.12.2025 у розмірі 10 212,00 грн, моральна шкода в сумі 15 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.10.2022 у справі №640/36575/21, відповідачем порушено вимоги статей 46, 124, 129-1 Конституції України та Законів України «Про виконавче провадження», «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Позивач двічі письмо звертався до відповідача із вимогою щодо виконання рішення суду у справі №640/36575/21. На вказані звернення позивач отримав відповіді у яких відповідач повідомив, що на виконання рішення суду у справі №640/36575/21 відповідачем здійснено розрахунок на доплату позивачу пенсії у розмірі 113 261,30 грн та підтвердив невиплату вказаної заборгованості. 
Станом на момент звернення до суду з цим позовом рішення суду у справі №640/36575/21 відповідачем не виконано, кошти у розмірі 113 261,30 грн на користь позивача не сплачені.
21.12.2022 виконавчою службою відкрито виконавче провадження та накладено штраф на боржника (відповідача) за невиконання рішення суду у справі №640/36575/21.
У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, у відповідності до положень ст.625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01.12.2022 по 01.12.2025 в розмірі 30 767,00 грн та 3% річних за період з 01.12.2022 по 01.12.2025 у розмірі 10 212,00 грн.
Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з неправильним обчисленням розміру пенсії і виплатою її у заниженому розмірі, у порушенні життєвих планів позивача, звичайного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації, судової тяганини з відповідачем, пов`язаної з невиконання рішення суду та невиплатою нарахованої заборгованості по пенсії. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 15 000,00 грн.
На підставі зазначеного позивач просив про задоволення позову.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Аббасовій Н.В. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
20.01.2026 від позивача надійшла зава про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив задовольнити.
10.02.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідач в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов не подав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив. 
Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач не висловлював заперечень щодо заочного розгляду справи, суд, на підставі частин 1, 2 ст. 280 ЦПК України, та відповідно до положень ст. 281 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.10.2022 у справі №640/36575/21, задоволено позов  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 по 03.09.2019 75 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.01.2018; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 10344 від 22.09.2021 з урахуванням складових грошового забезпечення: посадовий оклад (7890,00 грн), оклад за військовим званням «підполковник» (1410,00 грн), надбавка за вислугу років 45 % (4185,00 грн), надбавка за особливості проходження служби 65 % (8765,25 грн), надбавка за службу в умовах режимних обмежень 15 % (1183,50 грн), надбавка за науковий ступінь кандидат наук» 5 % (394,50 грн), надбавка за вчене звання «доцент» 5 % (394,50 грн) премія 35 % (2761,50 грн), відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити неотримані за минулий час суми пенсії ОСОБА_1 , зокрема, 100 % суми підвищення пенсії з 05.03.2019 по 03.09.2019, з урахуванням проведених виплат.
Судове рішення у справі №640/36575/21 набрало законної сили 01.12.2022.
На виконання вищезазначеного рішення суду відповідачем проведено розрахунок доплати позивачу. Сума доплати за період з 05.03.2019 по 31.01.2023 становить 113 261,30 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 113 261,30 грн на банківські рахунки позивача, отже рішення суду у справі №640/36575/21 залишається не виконаним.
Позивач двічі письмо звертався до відповідача із вимогою щодо виконання рішення суду у справі №640/36575/21, а саме 15.02.2023 та 19.05.2025. На вказані звернення позивач отримав відповіді від 17.02.2023 та від 09.06.2025 у яких відповідач повідомив, що на виконання рішення суду у справі №640/36575/21 відповідачем здійснено розрахунок на доплату позивачу пенсії у розмірі 113 261,30 грн та підтвердив невиплату вказаної заборгованості. 
21.12.2022 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Костюченко А.П. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №640/36575/21, виданого 14.12.2022 Окружним адміністративним судом міста Києва.
В подальшому постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Костюченко А.П. від 14.02.2023 у виконавчому провадженні НОМЕР_1 накладено штраф на боржника (відповідача) за невиконання рішення суду у справі №640/36575/21.
У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду у справі №640/36575/21, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні збитки та 3 % річних. 
За змістом частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Так, у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі за № 757/26216/22-ц зазначено: «Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.
У постанові від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання, чи застосовуються положення частини другої статті 625 ЦК України до правовідносин, які виникають внаслідок несвоєчасного виконання підтвердженого рішенням суду грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди, зробила наступні висновки. У разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) ст. 625 ЦК України та ч. 1 ст. 5 Закону №4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Ні Закон №266/94-ВР, ні Закон №4901-VI не обмежують дію статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежують можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.
Встановлено, що на виконання рішення суду у справі №640/36575/21, відповідачем проведено розрахунок доплати позивачу, розмір доплати становить 113 261,30 грн, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою позивача, копія якого міститься в матеріалах справи.
Матеріали справи не містять доказів виконання зобов`язань відповідачем щодо сплати позивачу коштів в сумі 113 261,30 грн.
Відповідно до частин 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З огляду на встановлені обставини справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних і інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2022 у справі № 640/36575/21, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. 
Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних збитків відповідає вимогам закону, а тому може бути покладний в основу судового рішення. 
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків за період з 01.12.2022 по 01.12.2025 в сумі 30 767,00 грн та 3% річних за період з 01.12.2022 по 01.12.2025 в сумі 10 212,00 грн.
Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. 
Вказана вимога позовної заяви позивачем мотивована тим, що факт завдання відповідачем йому моральної шкоди протиправною бездіяльністю відповідача, встановлено рішенням суду у справі №640/36575/21, що полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з неправильним обчисленням розміру пенсії і виплатою її у заниженому розмірі, у порушенні його життєвих планів, звичайного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його організації, судової тяганини з відповідачем, пов`язаної з невиконання рішення суду та невиплатою нарахованої заборгованості по пенсії. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 15 000,00 грн.
Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з частиною першою ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Також у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає доведеним факт завдання відповідачем позивачу моральної шкоди протиправними діями, встановленими рішенням суду у справі №640/36575/21, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з неправильним обчисленням розміру пенсії і виплатою її у заниженому розмірі, у порушенні життєвих планів позивача, звичайного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його організації.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, тому керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності вважає, що компенсація в сумі 15 000,00 грн буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 16, 22, 23, 509, 625, 1167, 1173 ЦК України, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів, задовольнити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь  ОСОБА_1 інфляційні збитки у розмірі 30 767,00 грн, 3% річних у розмірі 10 212,00 грн та у якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму у розмірі 15000,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, код ЄДРПОУ: 42098368, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16.

Суддя