ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 серпня 2026 року | Справа № 280/7935/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Кисіля Р.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26, м. Харків, 61024), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
30.07.2026 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Військової частини НОМЕР_1 (далі – позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пересічанської Яни Володимирівни від 20.07.2026 у ВП № 76823675 про накладення штрафу на боржника ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 .
Крім того, просив відстрочити позивачу сплату судового збору за подання адміністративного позову до ухвалення судом рішення у справі, розгляд справи проводити без участі представника позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пересічанською Яною Володимирівною винесено постанову про накладення штрафу від 20.07.2026 у ВП № 76823675, а саме за не виконання рішення суду в повному обсязі, накласти на боржника ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 штраф на користь держави у розмірі 10200 грн. Зазначає, що на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Для виконання судового рішення військовою частиною НОМЕР_1 були сформовані необхідні документи (заявки-розрахунки) та замовлено фінансування задоволених позовних вимог. Заявки-розрахунки подаються до забезпечувального фінансового органу щомісячно. Отже, військова частина виконала рішення суду в частині нарахування до виплати стягувачу коштів. Документ сформований в системі «Електронний суд» 30.07.2026 4 Рішення суду в частині виплати стягувачу нарахованих коштів буде виконано одразу після надходження фінансування за відповідною графою бюджетного фінансування. Станом на день відповіді державному виконавцю командування військової частини НОМЕР_1 здійснило всі необхідні і можливі в межах наданої компетенції заходи для виконання рішення суду.
Ухвалою від 04.08.2026 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.
05.08.2026 засобами системи «Електронний суд» від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позову.
Ухвалою від 06.08.2026 у справі відкрите спрощене позовне провадження, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 , розгляд справи призначено без виклику (без повідомлення) учасників справи.
12.08.2026 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позову. Відповідач вважає, що позов подано до суду не уповноваженою особою. Зазначає, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу (у тому числі, повторного) у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження. 30.06.2025 державним виконавцем накладено штраф на боржника за невиконання рішення суду у розмірі 5100,00 грн, який сторонами оскаржено не було. 14.07.2026 державним виконавцем направлено вимогу до ВЧ НОМЕР_1 з метою отримання наступної інформації: 1. Надати державному виконавцю інформацію щодо виконання зазначеного рішення суду; 2. Надати інформацію щодо вжитих заходів з виконання рішення суду, а також підтверджуючі документи перерахування грошових коштів стягувачу у відповідності до рішення суду з метою надання державним виконавцем оцінки виконання та можливістю подальшого вжиття заходів у порядку виконання ст.63 ЗУ "Про виконавче провадження"; 3. Надати державному виконавцю розрахунок індексації грошового забезпечення стягувача у відповідності до рішення суду; 4. Надати державному виконавцю копію заявки до фінансово-економічного управління ПС ЗСУ на фінансування грошових коштів, що підлягають виплаті, у разі їх невиплати. Відповіддю боржника від 22.07.2026 повідомлено: «За вказаним виконавчим провадженням військовою частиною НОМЕР_1 були сформовані необхідні документи та замовлено фінансування задоволених позовних вимог. Рішення суду буле виконано одразу після надходження фінансування за відповідною статтею бюджетного фінансування. Станом на день надання відповіді командуванням військової частини НОМЕР_1 здійснено всі необхідні і можливі в межах наданої компетенції заходи для виконання рішень судів на користь вищевказаних стягyвачів, в тому числі військовою частиною НОМЕР_1 подавалася заявка на кошти на виконання рішення суду, згідно якій на картковий рахунок ОСОБА_1 будуть перераховані належні йому кошти. Однак, виділення фінансування на оплату задоволених позовних вимог не залежить від волевиявлення посадових осіб військової частини НОМЕР_1 та в повній мірі ставиться в залежність від надходження фінансування вищими органами військового управління. Таким чином, командування військової частини НОМЕР_1 не має можливості визначити чи повідомити строки виконання рішень судів, за якими задоволені позовні вимоги майнового (грошового) характеру до військової частини НОМЕР_1 ». Додатком не додано жодних документів нарахування додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000, 00 грн. з 31.05.2023 по 12.06.2023, з 11.07.2023 по 19.07.2023 (період стаціонарного лікування) та 12.06.2023 по 13.07.2023, з 20.07.2023 по 19.08.2023 (період відпустки за рішенням ВЛК) пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці. Під час перевірки виконання рішення державним виконавцем за результатами розгляду документів, що надійшли від боржника, виконавцем встановлено факт невиконання рішення суду, відсутність документів, що вимагались від боржника у вимозі державного виконавця, а також відсутність належних письмових доказів щодо неможливості виконання рішення суду, а також відсутність доказів здійснених заходів, спрямованих на таке виконання. Тобто, боржником рішення суду виконується формально, боржник обмежився складенням довідки-розрахунку індексації грошового забезпечення, а також не надав доказів неможливості повного виконання рішення суду (саме виплати нарахованої стягувачу грошової компенсації), не надавши доказів здійснення дій, спрямованих на виконання рішення суду, замовлення грошових коштів, отримання відповідей від розпорядника бюджетних коштів тощо. Зазначає, що лише за наслідками накладення повторного штрафу, листом, який надійшов відповідачу 03.08.2026 за вх.№19742, від позивачем державному виконавцю надано основну заявку розрахунок станом на липень 2026 року разом із випискою з рахунку військової частини лише Загального фонду, в якій частково відображено вхідні залишки коштів по КЕКВ та вихідні залишки коштів, як доказ відсутності на одному з рахунків військової частини ( НОМЕР_2 ) грошових коштів за КЕКВ 2800 станом на 20.07.2026. Однак військовою частиною не надавалось й не надано дотепер державному виконавцю доказів щомісячного направлення заявок на фінансування, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили, спрямованих на виконання конкретного рішення суду у відношенні відповідного стягувача за виконавчим листом, з якого можливо було б зробити висновок про вжиття боржником усіх необхідних заходів, спрямованих на реальне виконання рішення суду, а також не надавались державному виконавцю й щомісячні виписки з рахунків військової частини, в яких би було відображено «нульові» залишки коштів за КЕКВ 2800, що свідчило б про відсутність реальної можливості виплати коштів стягувачу за рішенням суду. зазначає, що саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення. Просить відмовити у задоволенні позову.
20.08.2026 засобами системи «Електронний суд» від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає про безпідставність тверджень відповідача про подання позову неналежним представником. Зазначає, що на примусовому виконанні у відповідача перебуває велика кількість виконавчих документів, якими зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити на користь відповідних осіб грошове забезпечення, що вбачається з додатків доданих до позовної заяви. Вказує, що ним надано державному виконавцю інформацію щодо виконання судових рішень. Решта доводів позивача є подібними до викладених в позові.
Станом на дату постановлення цього рішення до суду не надходили пояснення третьої особи.
Враховуючи зазначене, суд розглянув справу за відсутності представників учасників справи (в письмовому провадженні).
Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволені в повному обсязі; визнана протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі до 100 000,00 грн. за періоди з 31.05.2023 по 12.06.2023, з 11.07.2023 по 19.07.2023 (період стаціонарного лікування) та 12.06.2023 по 13.07.2023, з 20.07.2023 по 19.08.2023 (період відпустки за рішенням ВЛК); зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі до 100 000, 00 грн. з 31.05.2023 по 12.06.2023, з 11.07.2023 по 19.07.2023 (період стаціонарного лікування) та 12.06.2023 по 13.07.2023, з 20.07.2023 по 19.08.2023 (період відпустки за рішенням ВЛК) пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці.
На виконання зазначеного рішення суду 23.12.2024 ОСОБА_1 виданий виконавчий лист.
Постановою державного виконавця від 20.01.2025 відкрито виконавче провадження ВП № 76823675 щодо зобов`язання позивача виконати рішення суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24. Зазначену постанову направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправлення засобами поштового зв`язку (учасниками справи не заперечується факт такого надіслання), а також до електронних кабінетів сторін із зобов`язанням боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. 
Відповіді на постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення суду або відповіді щодо неможливості виконання рішення суду з наданням відповідних доказів, позивачем державному виконавцю не надано. 
30.04.2025 державним виконавцем направлено позивачу вимогу з метою отримання наступної інформації: 
1.У 3-денний термін з дня отримання вимоги, надати державному виконавцю розрахунок додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000, 00 грн. з 31.05.2023 по 12.06.2023, з 11.07.2023 по 19.07.2023 (період стаціонарного лікування) та 12.06.2023 по 13.07.2023, з 20.07.2023 по 19.08.2023 (період відпустки за рішенням ВЛК) пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці;
2. Надати підтверджуючі документи перерахування грошових коштів стягувачу у відповідності до рішення суду;
3. У разі невиконання рішення суду, надати інформацію щодо вжитих заходів з виконання рішення суду. 
Відповіддю боржника від 19.05.2025 №26/1/3405 повідомлено державному виконавцю наступне: 
«За вказаним виконавчим провадженням військовою частиною НОМЕР_3 були сформовані необхідні документи та замовлено фінансування задоволених позовних вимог. Рішення суду буде виконано одразу після надходження фінансування за відповідною графою бюджетного фінансування. Станом на день надання відповіді командуванням військової частини НОМЕР_3 здійснено всі необхідні і можливі в межах наданої компетенції заходи для виконання рішень судів на користь вищевказаних стягувачів, в тому числі військовою частиною НОМЕР_1 подавалася заявка на кошти на виконання рішення суду (остання за вих. №26/1/3093 від 07.05.2025), згідно яким на картковий рахунок ОСОБА_1 будуть перераховані належні йому кошти. Однак, виділення фінансування на оплату задоволених позовних вимог не залежить від волевиявлення посадових осіб військової частини НОМЕР_3 та в повній мірі ставиться в залежність від надходження фінансування вищими органами військового управління. Таким чином, командування військової частини НОМЕР_3 не має можливості визначити чи повідомити строки виконання рішень судів, за якими задоволені позовні вимоги грошового характеру до військової частини НОМЕР_1 ».
До зазначеної відповіді позивачем не додано жодного документу, зокрема й тих, які були витребувані за вимогою державного виконавця від 30.04.2025.
Постановою від 30.06.2025 державним виконавцем накладено штраф на позивача за невиконання рішення суду у розмірі 5100,00 грн, який сторонами оскаржено не було. 
14.07.2026 державним виконавцем направлено повторну вимогу позивачу з метою отримання наступної інформації: 
1. Надати державному виконавцю інформацію щодо виконання зазначеного рішення суду. 
2. Надати інформацію щодо вжитих заходів з виконання рішення суду, а також підтверджуючі документи перерахування грошових коштів стягувачу у відповідності до рішення суду з метою надання державним виконавцем оцінки виконання та можливістю подальшого вжиття заходів у порядку виконання ст.63 ЗУ "Про виконавче провадження". 
3. Надати державному виконавцю розрахунок індексації грошового забезпечення стягувача у відповідності до рішення суду. 
4. Надати державному виконавцю копію заявки до фінансово-економічного управління ПС ЗСУ на фінансування грошових коштів, що підлягають виплаті, у разі їх невиплати. 
Листом позивача від 22.07.2026 №26/1/5225 повідомлено державному виконавцю наступне: 
«За вказаним виконавчим провадженням військовою частиною НОМЕР_1 були сформовані необхідні документи та замовлено фінансування задоволених позовних вимог. 
Рішення суду буле виконано одразу після надходження фінансування за відповідною статтею бюджетного фінансування. Станом на день надання відповіді командуванням військової частини НОМЕР_1 здійснено всі необхідні і можливі в межах наданої компетенції заходи для виконання рішень судів на користь вищевказаних стягyвачів, в тому числі військовою частиною НОМЕР_1 подавалася заявка на кошти на виконання рішення суду (за вих. №26/1/4751 від 07.07.2026), згідно якій на картковий рахунок ОСОБА_1 будуть перераховані належні йому кошти. 
Однак, виділення фінансування на оплату задоволених позовних вимог не залежить від волевиявлення посадових осіб військової частини НОМЕР_1 та в повній мірі ставиться в залежність від надходження фінансування вищими органами військового управління. 
Таким чином, командування військової частини НОМЕР_1 не має можливості визначити чи повідомити строки виконання рішень судів, за якими задоволені позовні вимоги майнового (грошового) характеру до військової частини НОМЕР_1 ».
До зазначеного листа не додано жодних документів щодо нарахування додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000, 00 грн. з 31.05.2023 по 12.06.2023, з 11.07.2023 по 19.07.2023 (період стаціонарного лікування) та 12.06.2023 по 13.07.2023, з 20.07.2023 по 19.08.2023 (період відпустки за рішенням ВЛК) пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пересічанської Я.В. від 20.07.2026 було на позивача накладений штраф у розмірі 10 200,00 грн за невиконання рішення суду у справі №280/8776/24 без поважних причин.
В обґрунтування постанови державний виконавець навів наступне:
«Станом на теперішній час рішення суду не виконано у повному обсязі, а саме стягувачу не виплачено суму нарахованих до виплати коштів згідно рішення суду. 
Боржником не надано державному виконавцю підтвердження відмови головного розпорядника бюджетних коштів у фінансуванні виплати стягувачу, а також не надано доказів (підтверджуючих листів) відсутності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів, фінансування передбаченого окремою бюджетною програмою або коштів для забезпечення виконання рішення суду. 
Доказів вжиття заходів з виконання рішення суду на вимогу державного виконавця, з метою надання державним виконавцем оцінки виконання рішення суду, боржником не надано».
Вважаючи оскаржувану постанову протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.
Перевіряючи правомірність оскаржуваної постанови, суд зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України “Про виконавче провадження”).
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому п. 1 ч. 2 ст. 18 цього Закону визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частини третьої статті 18 вказаного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.
Частиною 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст.75 цього Закону).
Аналізуючи наведені положення законодавства суд зазначає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу до боржника є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Водночас умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання (повторне невиконання) ним рішення суду без поважних причин.
У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
При цьому суд зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення (за повторне невиконання судового рішення) можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано (повторно не виконано) боржником без поважних причин, і боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.
Таким чином, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Відповідно, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти на боржника штраф.
Установлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
З системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено.
Передбачений статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» штраф є заходом впливу на боржника, який застосовується за відсутності поважних причин не виконання у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.
Суд зазначає, що в силу приписів ч. ч. 4, 5 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
За даними КП «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2025, постановленою у справі №280/8776/24, встановлено судовий контроль за виконанням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24.
Ухвалою суду від 20.01.2026 у справі №280/8776/24 прийнято звіт військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24, встановлено військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 у строк протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24.
При цьому в наведеній ухвалі зазначені наступні встановлені судом обставини:
«До звіту про виконання судового рішення надано копію основної заяви-розрахунку №25/1/8541 військової частини НОМЕР_1 за грудень 2025 року. Так, в додатком 2 до зазначеного документу є розрахунок потреби у коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів і видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення. До такого переліку включено ОСОБА_1 , якого згідно рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24 належить до виплати додаткова винагорода на період дії військового стану у розмірі 261 291,00 грн.
З пояснень військової частини НОМЕР_1 вбачається, що заявки-розрахунки для виділення бюджетних асигнувань подаються щомісячно до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня».
Ухвалою суду від 22.04.2026 у справі №280/8776/24 прийнято звіт військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24, встановлено військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 у строк протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24.
При цьому в наведеній ухвалі зазначені наступні встановлені судом обставини:
«До звіту про виконання судового рішення надано копію основної заяви-розрахунку №937/4902-в від 08.04.2026 військової частини НОМЕР_1 за квітень 2026 року. Так, в додатком 2 до зазначеного документу є розрахунок потреби у коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів і видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення. До такого переліку включено ОСОБА_1 , якого згідно рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24 належить до виплати додаткова винагорода на період дії військового стану у розмірі 261 291,00 грн.
З пояснень військової частини НОМЕР_1 вбачається, що заявки-розрахунки для виділення бюджетних асигнувань подаються щомісячно до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня».
Ухвалою суду від 28.07.2026 у справі №280/8776/24 прийнято звіт військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24.
При цьому в наведеній ухвалі зазначені наступні встановлені судом обставини:
«До звіту про виконання судового рішення надано копію основної заяви-розрахунку №937/9192-в від 11.07.2026 військової частини НОМЕР_1 за липень 2026 року. Так, в додатком 2 до зазначеного документу є розрахунок потреби у коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів і видатків за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення. До такого переліку включено ОСОБА_1 , якого згідно рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24 належить до виплати додаткова винагорода на період дії військового стану у розмірі 261 291,00 грн.
З пояснень військової частини НОМЕР_1 вбачається, що заявки-розрахунки для виділення бюджетних асигнувань подаються щомісячно до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня. Також судом враховано попередньо надані військовою частиною НОМЕР_1 заявки-розрахунки, за яким визначено потребу у фінансуванні для виконання рішення суду».
Отже, ухвалами суду від 20.01.2026, 22.04.2026 та від 28.07.2026, постановленими у справі №280/8776/24, встановлений факт щомісячного звернення позивача до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня з заявки-розрахунки для виділення бюджетних асигнувань, зокрема й щодо виконання рішення суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24. Відповідно, наведеними судовими рішеннями встановлений факт часткового виконання позивачем зазначеного рішення суду та наявності об`єктивних, незалежних від волі позивача обставин (відсутність бюджетного фінансування), які перешкоджають виконанню рішення суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24 у повному обсязі (в частині виплати нарахованої суми).
Щодо ненадання позивачем державному виконавцю доказів виконання рішення суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24 на його вимоги від 30.04.2025 та 14.07.2026 суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.
Статтею 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця, приватного виконавця.
Матеріали справи не містять інформацію про притягнення посадових осіб боржника (позивача) до будь-якої відповідальності за невиконання вимог державного виконавця від 30.04.2025 та 14.07.2026. 
Відтак, посилання відповідача на ненадання позивачем державному виконавцю доказів виконання рішення суду від 25.10.2024 у справі №280/8776/24 на його вимоги від 30.04.2025 та 14.07.2026 суд відхиляє.
Крім того, частиною першою статті 87 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на національну оборону (крім заходів та робіт з мобілізаційної підготовки місцевого значення).
З урахуванням статей 10 та 22 Бюджетного кодексу України, Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік”, відомчої класифікації видатків та кредитування державного бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11, головним розпорядником бюджетної програми за КПКВК 2800 “Інші поточні видатки”, є Міністерство оборони України.
Згідно з частинами першою, другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.
Відповідно до пунктів 20, 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Згідно пункту 7 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, за обсягом наданих повноважень розпорядники поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього). Розпорядники бюджетних коштів мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету.
Згідно пп. 9 п. 2.6 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету та Інструкції щодо застосування класифікації кредитування бюджету, затвердженого наказом МФУ від 12.03.2012 № 333, код 2800 „Інші поточні видатки” . За цим кодом здійснюються видатки, які не пов`язані з придбанням товарів та послуг установами, у тому числі виконання судових рішень (як у безспірному, так і добровільному порядку незалежно від економічної суті платежу), крім виплат, передбачених підпунктом 27 підпункту 2.5.3 пункту 2.5 цієї глави цієї Інструкції, щодо:
відшкодування збитків, майнової (матеріальної) та моральної (немайнової) шкоди юридичним та фізичним особам згідно з рішенням суду;
інші виплати юридичним та фізичним особам згідно з рішенням суду, у тому числі виплати, що здійснюються на виконання судових рішень за позовами суддів на їх користь згідно із законодавством. Перерахування (сплата) податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також інших податків і зборів, які у встановлених законодавством випадках підлягають нарахуванню/утриманню на/з сум виплат за рішеннями суду, здійснюються за цим кодом; відшкодування судових витрат;
Отже, виплати, які належить працівнику (середній заробіток за час вимушеного прогулу, компенсація моральної шкоди, грошове забезпечення тощо) на виконання судового рішення здійснюють за КЕКВ 2800.
З огляду на наведене, саме Міністерство оборони України забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері грошового забезпечення військовослужбовців та є головним розпорядником коштів за бюджетною програмою за КПКВК 2800 “Інші поточні видатки”.
Отже виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі окремого керівника військової частини, нижчого розпорядника бюджетних коштів.
Враховуючи наведене, суд встановив, що є обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення; позивачем-боржником вживаються достатні заходи для виконання рішення суду (звернення до головного розпорядника коштів про виділення коштів на виконання судового рішення).
Таким чином, в силу нормативних приписів будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Встановлені судом обставини справи вказують на неможливість самостійного виконання позивачем-боржником рішення суду у справі №280/8776/24, що обумовлюється відсутністю у позивача належного фінансового забезпечення та коштів, необхідних для виплати існуючої перед третьою особою заборгованості.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі №373/436/17, від 15.05.2020 у справі №812/1813/18, від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а, від 19.02.2020 у справі №821/1491/17 та інших, невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем у межах виконавчого провадження № 76823675, відкритого на підставі виконавчого листа №280/8776/24, виданого 23.12.2024 Запорізьким окружним адміністративним судом, здійснювалось примусове виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/8776/24.
У порядку добровільного виконання вказаного судового рішення позивач нарахував ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії військового стану у розмірі 261 291,00 грн, яка лишається невиплаченою.
Щодо виплати нарахованої суми позивачем було повідомлено відповідача, що вона буде виплачена після проведення відповідного фінансування розпорядником бюджетних коштів вищого рівня.
Отже, оскільки у позивача об`єктивно відсутня фінансова можливість виконати в повному обсязі рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/8776/24 з огляду на невиділення розпорядником бюджетних коштів вищого рівня коштів на виплату нарахованої суми, суд оцінює причини невиконання вказаного вище судового рішення як поважні.
Водночас судом встановлено, що приймаючи акт індивідуальної дії, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не дослідив питання наявності чи відсутності відповідного фінансового забезпечення та, відповідно, наявності чи відсутності коштів, виділених розпорядником бюджетних коштів вищого рівня та спрямованих на виконання рішення суду за відповідними виплатами. Державним виконавцем не вчинялося дій щодо перевірки стану виконання судового рішення за місцезнаходженням боржника, виклику посадових осіб позивача для надання пояснень щодо виконання судового рішення.
З урахуванням наведеного суд висновує, що державний виконавець достеменно не пересвідчився у наявності чи відсутності поважних причин, які перешкоджали позивачу виконати рішення суду, та, як наслідок, передчасно прийняв спірну постанову про накладення штрафу.
За таких обставин, виходячи з приписів статей 1, 63, 75 Закону України “Про виконавче провадження”, відповідач не мав застосовувати до позивача штрафні санкції за невиконання судового рішення, однак безпідставно прийняв оскаржувану постанову про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн, у зв`язку з чим така є протиправною та підлягає скасуванню.
Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки жодного правового значення для правильного вирішення справи не мають.
Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за невиконання рішення суду, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на те, що позовні вимоги носять майновий характер і позов підлягає задоволенню повністю, на користь позивача, який у спірних правовідносинах не є суб`єктом владних повноважень, необхідно стягнути понесені ним документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 2 662,40 грн (платіжна інструкція від 04.08.2026 № 8088) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-245, 250, 271, 287 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26, м. Харків, 61024), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пересічанської Яни Володимирівни від 20.07.2026 у ВП №76823675 про накладення штрафу на ВІЙСЬКОВУ ЧАСТИНУ НОМЕР_1 в розмірі 10 200,00 грн.
Стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 00 копійок) на користь Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням вимог ст. ст. 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 25.08.2026.

Суддя Р.В. Кисіль