ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 300/3587/26 пров. № А/857/41742/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача - | Шевчук С. М.
суддів - | Боршовського Т. І.
| Ільчишин Н. В.
за участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у змішаній електронно – письмовій формі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2026 року у справі № 300/3587/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, 
місце ухвалення судового рішення | м. Івано-Франківськ
Розгляд справи здійснено за правилами | спрощеного позовного провадження
суддя у І інстанції | Гомельчук С.В.
дата складання повного тексту рішення | не зазначена
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (далі - відповідач, Західний міжрегіональний центр) про визнання протиправним та скасування наказу від 21.05.2026 №П-БВПД/017/04.3-7/22, стягнення моральної шкоди в розмірі 35000 Євро.
Адміністративний позов мотивований тим, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі № 300/1044/25 відповідач видав наказ про надання ОСОБА_1 безоплатної вторинної правничої допомоги та виділив юриста, проте юрист не мав повноважень на участь у судовій справі і права на ознайомлення з матеріалами справи в суді, а тому в суд не ходив та не зміг виконати Стандарти якості надання БВПД. 25.05.2026 відповідачем було вручено позивачу наказ від 21.05.2026 №П-БВПД/017/04.3-7/22 про припинення дії наказу від 28.01.2026 №У-БВПД/017/04.3-6/17 на підставі службового листа юриста ОСОБА_2 , через невиконання позивачем певних обов`язків. ОСОБА_1 вважає оскаржуваний наказ незаконним в частині підстав його прийняття. Позивач вказав, що відповідач своїм рішенням його фізично травмував, морально пригнобив та завдав матеріальної шкоди. Просив задовольнити позов в повному обсязі.
22.06.2026 від відповідача надійшов відзив, в якому Західний міжрегіональний центр позов не визнає в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію тим, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 17, частини першої статті 19 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», на підставі заяви ОСОБА_1 від 10 лютого 2025 року та на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі №300/1044/25, уповноваженими працівниками Західного міжрегіонального центру видано наказ №Н-БВПД/017/04.3-4/22 від 19.01.2026 про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 на підставі пункту 14 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» для складення документів процесуального характеру у справі щодо відшкодування вартості націоналізованого російською федерацією майна, стягнення шкоди за яке не було предметом правового захисту попередньо. До того моменту позивачу було надано безоплатну вторинну правничу допомогу у справі №344/8228/24, предметом якої було відшкодування російською федерацією матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_1 , завданої внаслідок націоналізації всього його майна і житла в окупації. За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.02.2025 листом №017/04.3.3-5/235 від 19.01.2026 його повідомлено про прийняте рішення, на підтвердження чого на поштову адресу направлено копію наказу №Н-БВПД/017/04.3-4/22 від 19.01.2026, квитанція № 0505541320193. 
Для надання позивачу ОСОБА_1 безоплатної вторинної правничої допомоги, відповідачем здійснювався пошук адвокатів, що підтверджується листом № 017/06-7/335 від 26.01.2026. Однак, жоден із адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу на території Івано-Франківської області, не погодився надавати таку правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 з огляду на ряд позовів останнього до адвокатів, які йому призначались для надання безоплатної вторинної правничої допомоги по інших справах, предметом яких було визнання бездіяльності, в тому числі, адвокатів та стягнення із них моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 .
Відповідно до п.14 Примірного порядку розподілу справ між адвокатами, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, п.21 Порядку розподілу справ між адвокатами, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, доручення адвокатам для надання послуг представництва видаються з урахуванням, зокрема, підтвердження адвокатом згоди на отримання доручення. Адвокати, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу у взаємовідносинах із центром з надання безоплатної правничої допомоги діють на підставі укладених договорів та не є штатними працівниками Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Відповідач не має права змусити адвокатів отримати доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги та притягати адвокатів до відповідальності за відмову від отримання доручень для надання БВПД.
З урахуванням норм ст. 21 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», наказом №У-БВПД/017/04.3-6/17 від 28.01.2026 відповідач прийняв рішення про уповноваження головного юриста сектору «Івано-Франківське бюро правничої допомоги» Івано-Франківського відділу надання безоплатної правничої допомоги Південно-Західного управління надання безоплатної правничої допомоги Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги ОСОБА_2 для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 . На виконання даного наказу від 19.01.2026 Данівим Н.І. клієнта ОСОБА_1 неодноразово було запрошено на проведення першої конфіденційної зустрічі, яка є необхідною умовою початку надання правничої допомоги (для узгодження правової позиції та стратегії дій). Жодного разу у призначені дні та час клієнт ОСОБА_1 не з`явився та не повідомив причини неявки. Відтак, своїми діями позивач безпідставно не виконував обов`язок суб`єкта права на безоплатну вторинну правничу допомогу, передбачений пунктом 5 частини 2 статті 26-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», що повністю унеможливило подальше надання правничої допомоги та є прямою підставою для її припинення відповідно до пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». Поза межами призначених йому зустрічей із працівником ОСОБА_2 під час спілкування Доненко В.О. висловлював небажання отримувати правничу допомогу від Даніва Н.І., аргументуючи це відсутністю у нього статусу адвоката та, як наслідок, відповідних повноважень на представництво його інтересів. Використовуючи це як підставу, позивач фактично відмовляється від належної співпраці та систематично ігнорує письмові запрошення для узгодження подальших дій у справі.
Відповідач зауважив, що ним дотримано положення законодавства, а саме пункту 13 частини першої статті 17, пункту 9 частини першої статті 23, частини 2 статті 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» щодо винесення наказу № П-БВПД/017/04.3-7/22 від 21.05.2026 про припинення надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 за наказом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 19 січня 2026 року № Н-БВПД/017/04.3-4/22 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 » у зв`язку із безпідставним не виконанням особою обов`язків суб`єкта права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначених пунктом 5 частини другої статті 26-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». У зв`язку з припиненням надання безоплатної вторинної правничої допомоги визначено припинити дію наказу Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 28 січня 2026 року № У-БВПД/017/04.3-6/17 «Про уповноваження працівника сектору для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 ».
Керуючись пунктом 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вважає, що в даному випадку, оскаржуваний наказ про припинення надання ОСОБА_1 безоплатної вторинної правничої допомоги вичерпав свою дію моментом його прийняття, а відтак позовна вимога про визнання його незаконним та скасування не може бути задоволена судом. Також вважає, що саме до дискреційних повноважень відповідача належить право приймати такі рішення. 
Щодо стягнення моральної шкоди, зазначив, що позивачем не підтверджено жодними доказами суму моральної шкоди, та не доведено, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою, тому відповідач вважає, що дана вимога також не підлягає задоволенню.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2026 року у справі № 300/3587/26 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди - відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги позивач зокрема зазначає, що суд першої інстанції:
не урахував правовий висновок Верховного Суду про принцип диспозитивного розгляду позовних вимог; 
не застосував норми права які зобов`язаний був застосувати; 
безпідставно розглянув справу в порядку сплощеного позовного провадження, в той час як на переконання позивача розгляд повинен був здійснений в порядку загального позовного провадження; не встановив дійсних обставин, а його висновки суперечать дійсним обставинам.
Зокрема позивач зазначає, що: судом першої інстанції некоректно викладенні його позовні вимоги; у рішенні суду не зазначено слів, щодо невиконання юристом розділу 3 п.1 Стандартів якості; у юриста відсутні повноваження на ознайомлення та участі у справі в ході надання безоплатної правової допомоги; відповідач на виконання рішення суду по справі №300/1044/25 про надання БПД у справі №344/8228/24 не надав адвоката з надуманих причин, а залишив надання такої допомоги на юриста без доручення; суд не дослідив заяву від 10.02.2025 року, подану до відповідача про надання позивачу БПД у справі №344/8228/24; суд не перевіряв чи розглянута справа № 300/1044/25 за його позовом; суд безпідставно узаконив довід відповідача про безуспішне телефонування декілька разів позивачу; є помилковими висновки суду також про отримання від відповідача рекомендованих листів за якими він не з`явився, позаяк в матеріалах справи є лише один доказ отримання листа по якому позивач прибув до відповідача. Також позивач вказує, що не розуміє з рішення суду, що він не виконав і чому його позбавлено БПД у справі яка стосується захисту його майна, що знаходиться на окупованій території. 
Просить суд визнати протиправною відмову у наданні йому БПД саме адвокатом через те, що він судився за неналежну якість надання БПД та скасувати незаконне рішення суду, як таке що не відповідає Закону України «Про безоплатну правову допомогу» Постанови КМ України №407 із змінами №1163, Положенню про Центри надання БПД, наказу Міністерства юстиції про затвердження стандартів якості надання БПД адвокатом, наказу №49 Координаційного Центру БПД.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений засобами поштового зв`язку, про що матеріали справи містять відповідні докази, а зокрема відстеження рекомендованих відправлень.
В судове засідання сторони не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак суд не вбачає підстав для визнання його протиправним та скасування.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторонами визнаються фактичні обставини справи з приводу того, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та в даному статусі наділений правом на отримання безоплатної правничої допомоги.
Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 подав до відповідача заяву від 10 лютого 2025 року про надання йому безоплатної правничої допомоги у справі щодо відшкодування вартості націоналізованого російською федерацією майна.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі № 300/1044/25, зокрема зобов`язано Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання безоплатної правничої допомоги від 10.02.2025 та прийняти передбачене законом рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
19.01.2026 відповідачем винесено наказ № Н-БВПД/017/04.3-4/22 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 » (а.с.33), як внутрішньо переміщеній особі для складення документів процесуального характеру.
Згідно з наказом відповідача від 19.01.2026 № Н-БВПД/017/04.3-4/22 відповідно до пункту 3 частини першої статті 17, частини першої статті 19 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», на підставі заяви ОСОБА_1 від 10 лютого 2025 року та на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі № 300/1044/25 наказано надати безоплатну вторинну правничу допомогу ОСОБА_1 на підставі пункту 14 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» для складення документів процесуального характеру у справі щодо відшкодування вартості націоналізованого російською федерацією майна, стягнення шкоди за яке не було предметом правового захисту попередньо. 
Листом від 26.01.2026 №017/06-7/335 відповідач повідомив усіх адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу на території Івано-Франківської області щодо термінового пошуку адвоката, який забезпечить надання вищевказаної допомоги ОСОБА_1 у вигляді складення документів процесуального характеру у справі щодо відшкодування вартості націоналізованого російською федерацією майна, стягнення шкоди за яке не було предметом правового захисту попередньо (а.с.31).
28.01.2026 начальником Південно-Західного управління надання безоплатної правничої допомоги винесено наказ № У-БВПД/017/04.3-6/17 «Про уповноваження працівника сектору для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 » 
Зі змісту якого слідує, що у зв`язку з відсутністю адвокатів, які надали згоду на представництво інтересів (надання БВПД) позивачеві, на підставі службового листа начальника управління по роботі з надавачами послуг від 27.01.2026 № Вн/06/292, та на підставі наказу Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 19.01.2026 № Н-БВПД/017/04.3-4/22 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 » призначено головного юриста ОСОБА_2 для надання безоплатної вторинної правничої допомоги, а зокрема складання документів процесуального характеру), що відповідає приписам п. 10 ст. 17, ч.3, ч.4 статті 21 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Службовим листом ОСОБА_2 звернувся до керівництва Західного міжрегіонального центру з проханням прийняти рішення про припинення надання БВПД ОСОБА_1 за наказом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 19 січня 2026 року № Н-БВПД/017/04.3-4/22, оскільки ОСОБА_1 безпідставно не виконує обов`язки суб`єктів права на БВПД, визначені пунктами 1, 2, 4, 5 частини другої статті 26-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Відповідно до наказу начальника Південно-західного управління надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_3 від 21.05.2026 №П-БВПД/017/04.3-7/22, на підставі пункту 13 частини першої статті 17, пункту 9 частини першої статті 23 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», та на підставі службового листа ОСОБА_2 від 20 травня 2026 року наказано припинити надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 за наказом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 19 січня 2026 року № Н-БВПД/017/04.3-4/22 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_4 » у зв`язку із безпідставним не виконанням особою обов`язків суб`єкта права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначених пунктом 5 частини другої статті 26-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» .
У зв`язку з припиненням надання безоплатної вторинної правничої допомоги припинити дію наказу Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 28 січня 2026 року № У-БВПД/017/04.3-6/17 «Про уповноваження працівника сектору для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 ».
Позивач, не погоджуючись з даним наказом та вважаючи його протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Зміст права на безоплатну правничу допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правничої допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правничої допомоги визначено Законом України "Про безоплатну правничу допомогу" від 02.06.2011 року № 3460-VI (надалі, також Закон №3460-VI).
Відповідно до визначень, що містяться у статті 1 Закону № 3460-VI: безоплатна правова допомога правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.
Відповідно до статті 3 Закону № 3460-VI, право на безоплатну правову допомогу гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 6-1 Закону № 3460-VI, до системи надання безоплатної правничої допомоги належать: 1) Координаційний центр з надання правничої допомоги; 2) суб`єкти надання безоплатної первинної правничої допомоги; 3) суб`єкти надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Статтею 13 Закону № 3460-VI визначено, що безоплатна вторинна правнича допомога вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.
Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.
Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 14 Закону № 3460-VI, право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з цим Законом та іншими законами мають такі категорії фізичних осіб, внутрішньо переміщені особи на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.
Пунктом 1 ч.1 ст.14 Закону №3460-VI встановлено, що право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають повнолітні особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід, розрахований відповідно до методики, затвердженої Міністерством юстиції України, не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або державну соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" і "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатної особи, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.
Суб`єкти права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначені пунктами 1, 14, 17, 19, 20, 26-29 частини першої цієї статті, мають право на отримання такої допомоги не більше шести разів протягом бюджетного періоду та одночасно не більше ніж за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центрами з надання безоплатної правничої допомоги (ч.4 ст.14 Закону №3460-VI).
Відповідно до статті 15 Закону № 3460-VI суб`єктами надання безоплатної вторинної правничої допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.
Приписами статті 16 Закону № 3460-VI передбачено, що Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські), місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) та міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) центри з надання безоплатної правничої допомоги. Центри з надання безоплатної правничої допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правничої допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідних адміністративно-територіальних одиниць та забезпечення доступу осіб до безоплатної правничої допомоги. Центри з надання безоплатної правничої допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням. Центри з надання безоплатної правничої допомоги фінансуються з Державного бюджету України, інших не заборонених законодавством джерел. Центри з надання безоплатної правничої допомоги забезпечують надання всіх видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 7 і частиною другою статті 13 цього Закону. Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної правничої допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної правничої допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України. Під час виконання функцій з надання безоплатної правничої допомоги центри з надання безоплатної правничої допомоги взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Діяльність центру з надання безоплатної правничої допомоги поширюється на територію відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Згідно з п.3 ч.1 ст.17 Закону №3460-VI Центр з надання безоплатної правничої допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги.
Повноваження центрів з надання безоплатної вторинної правничої допомоги визначені статтею 17 Закону № 3460-VI та полягають у: 1) наданні правничих послуг безоплатної первинної правничої допомоги, визначені частиною другою статті 7 цього Закону; 2) здійсненні правопросвітництва; 3) прийнятті рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги; 4) забезпеченні складення процесуальних документів за зверненням суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу; 5) забезпеченні участі захисника при здійсненні досудового розслідування та судового провадження у випадках, коли захисник відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії; 6) забезпеченні участі захисника у розгляді справи про адміністративне правопорушення; 7) забезпеченні здійснення представництва інтересів суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 8) укладенні договорів з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги; 9) виданні доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 10) прийнятті рішення про уповноваження працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги на надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 11) прийнятті рішення про заміну адвоката чи працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги відповідно до статті 24 цього Закону; 12) поданні клопотання до Координаційного центру з надання правничої допомоги про виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 24 цього Закону; 13) прийнятті рішення про припинення надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 14) забезпеченні надання послуг з медіації у встановленому порядку; 15) поданні Координаційному центру з надання правничої допомоги звітів про свою діяльність; 16) виконанні інших функцій, передбачених Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Відповідно до частини 2 статті 18 Закону № 3460-VI передбачено, що звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене без дотримання вимог, визначених цією статтею, повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями протягом трьох робочих днів з дня його надходження для усунення недоліків. Після усунення недоліків звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги може бути подано повторно. У такому разі забороняється відмовляти у прийнятті звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з підстав, про які не було зазначено раніше.
Статтею 19 Закону № 3460-VI визначено порядок розгляду звернень про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, за змістом частин 1, 2 якої, у разі звернення особи, яка належить до однієї з категорій фізичних осіб, визначених пунктами 1, 2, 9-29 частини першої статті 14 цього Закону, або її законного представника, патронатного вихователя/представника про надання безоплатної вторинної правничої допомоги центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення та документів, що підтверджують належність такої особи до відповідної категорії, приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає такій особі або її законному представнику, патронатному вихователю/представнику копію зазначеного рішення, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини.
Відповідно до частини 2 статті 19 Закону № 3460-VI, якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правничої допомоги, центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення приймає рішення про відмову в наданні такій особі безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає їй або її законному представнику, патронатному вихователю/представнику копію зазначеного рішення з одночасним роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.
Відповідно до статті 20 Закону № 3460-VI, особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 
1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частинами першою-третьою статті 14 цього Закону; 
2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу; 
3) вимоги особи щодо захисту стосуються вчинення дій чи підготовки документів, що не передбачені законодавством; 
4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правнича допомога з одного і того ж питання; 
4-1) особа використала право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги відповідно до частини четвертої статті 14 цього Закону; 
5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правничої допомоги.
Місцеві центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги здійснюють свою діяльність на підставі Положення про центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 року № 967/5 (надалі, також Положення № 967/5).
Відповідно до пункту 6 Положення № 967/5 під час виконання функцій з надання безоплатної правничої допомоги центри взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами надання безоплатної правничої допомоги, органами адвокатського самоврядування, громадськими об`єднаннями.
Порядок організації та надання безоплатної правничої допомоги міжрегіональними центрами з надання безоплатної правничої допомоги затверджено наказом Координаційного центру з надання правничої допомоги № 102 від 11.10.2024 (надалі, також Порядок № 102). Даний наказ був чинним станом на час звернення позивача з заявою про надання безоплатної правничої допомоги.
Повертаючись до матеріалів справи апеляційним судом установлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі №300/1044/25 (яке набрало законної сили) установлено, що ОСОБА_1 звернувся до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правової допомоги із заявою про надання йому безоплатної правової допомоги у складенні додаткового позову до російської федерації щодо відшкодування вартості націоналізованого нею майна. До поданої заяви позивачем долучено довідку про взяття його на облік внутрішньо переміщеної особи № 2615-7001800731 від 03.06.2023 року та облікової картки платника податків. Також суд зазначив, що у своїй заяві позивач вказав, що Центром вже була надана йому правова допомога у такому спорі, відповідно до доручення № 017/075/5099 від 03.06.2024. Проте, в ході розгляду справи за попереднім дорученням Центру виявлено, що до позову ним не включено частину майна. Зважаючи на те, що з приводу відшкодування вартості частини майна правова допомога позивачу не надавалася, ОСОБА_1 просив надати йому безоплатну вторинну правничу допомогу в такому спорі. Суд у вказаній справі звернув увагу відповідача, що позивачем в поданій ним заяві чітко зазначено, що питання надання правничої допомоги стосується майна, яке позивач "забув" включити до позову у справі № 344/8228/24 (замість номера справи позивачем вказано номер та дату доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі № 300/1044/25, зокрема зобов`язано Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання безоплатної правничої допомоги від 10.02.2025 та прийняти передбачене законом рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Відповідно до ч. 4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Також апеляційним судом установлено, що 19.01.2026 відповідачем на виконання вказаного судового рішення винесено наказ №Н-БВПД/017/04.3-4/22 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 » (а.с.33), як внутрішньо переміщеній особі для складення документів процесуального характеру.
Листом від 26.01.2026 №017/06-7/335 відповідач повідомив усіх адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу на території Івано-Франківської області щодо термінового пошуку адвоката, який забезпечить надання вищевказаної допомоги ОСОБА_1 у вигляді складення документів процесуального характеру у справі щодо відшкодування вартості націоналізованого російською федерацією майна, стягнення шкоди за яке не було предметом правового захисту попередньо (а.с.31).
Однак, жоден адвокат на території Івано-Франківської області не виявив наміру надання запитуваної правничої допомоги.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, апеляційний суд зазначає, що за ст.17 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, адвокат має право відмовитись від прийняття доручення клієнта, виходячи з будь-яких причин та без їх пояснення. Приймаючи доручення про надання професійної правничої (правової) допомоги, адвокат повинен зважити на свої можливості щодо його виконання. Адвокат, який здійснював захист клієнта під час досудового розслідування на підставі договору або за дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, має право відмовитись від прийняття доручення на захист цього клієнта в суді. Адвокат, який здійснював (здійснює) захист клієнта за дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, не має права приймати доручення на надання професійної правничої (правової) допомоги цьому ж клієнту у цьому провадженні, а також з цих самих чи пов`язаних з ними обставинах, по яких адвоката було залучено для надання безоплатної правової допомоги на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладеного з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням чи іншим суб`єктом.
У рішенні Ради адвокатів України від 23 квітня 2016 року № 103 зазначено, що в основі взаємовідносин адвоката з клієнтом, незалежно від підстав надання правової допомоги, лежать довірчі відносини, втрата яких є безумовною підставою для припинення надання правової допомоги (виконання доручення Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги) в односторонньому порядку.
Згідно з п.21 Порядку розподілу справ між адвокатами, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, затвердженого наказом Західного міжрегіонального центру 14.01.2025 №7-ос, доручення адвокатам для надання послуг представництва у цивільних, адміністративних справах та кримінальних провадженнях видаються з урахуванням, зокрема, підтвердження адвокатом згоди на отримання доручення.
Відповідно до пункту 14 Примірного порядку розподілу справ між адвокатами, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, затвердженого наказом Координаційного центру з надання правничої допомоги від 01.01.2025 № 1, доручення адвокатам для здійснення представництва у цивільних, адміністративних справах та кримінальних провадженнях видаються, зокрема, за умови підтвердження адвокатом згоди на його отримання.
Системний аналіз зазначених норм у сукупності з положеннями про незалежний характер професійної діяльності адвоката свідчить, що надання (підтвердження) згоди на отримання доручення від центру з надання безоплатної правничої допомоги та укладення відповідного договору є правом, а не обов`язком адвоката.
Відповідно до частини 3 статті 21 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», для здійснення представництва інтересів осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах... а також для складення документів процесуального характеру центри з надання безоплатної правничої допомоги можуть уповноважувати своїх працівників.
Пунктом 10 частини 1 статті 17 вказаного Закону визначено повноваження Центру уповноважувати своїх працівників на надання БВПД у разі, якщо не залучено адвоката.
Схожа норма закріплена у пункті 4 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 № 967/5), згідно з яким Центр забезпечує надання допомоги як через залучення адвокатів, так і силами працівників своїх структурних підрозділів.
Оскільки матеріалами справи підтверджено факт відсутності згоди з боку профільних адвокатів, то колегія суддів приходить до висновку, що Центр законно та правомірно реалізував альтернативне право, призначивши штатного головного юриста Даніва Н.І. виключно для складення документів.
Стосовно доводів скаржника з приводу обсягу повноважень юриста Даніва Н.І. та Стандартів якості, то згідно з наказом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 19.01.2026 № Н-БВПД/017/04.3-4/22 обсяг допомоги Доненку В.О. було обмежено виключно складенням документів процесуального характеру. 
При цьому апеляційним судом ураховано, що надання допомоги у вигляді представництва інтересів у суді (що вимагало б обов`язкової наявності статусу адвоката чи ордера) позивачу не призначалося. 
Як наслідок доводи скаржника про порушення стандартів якості надання безоплатної правничої допомоги через те, що юрист Данів Н.І. не ніг знайомитися з матеріалами судової справи та представляти інтереси позивача в суді через відсутність у нього статусу адвоката є безпідставними, позаяк як уже встановлено вище наказом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 19.01.2026 № Н-БВПД/017/04.3-4/22 (правову оцінку якому суд у цій справі не надає, позаяк він не є предметом оскарження ) обсяг допомоги ОСОБА_1 було обмежено виключно складенням документів процесуального характеру.
При цьому суд наголошує, що Стандарти якості надання БВПД працівниками центрів (затверджені наказом Міністерства юстиції України від 21.12.2017 № 4125/5) вимагають від юриста належного збору інформації для написання позову, що повністю залежало від сприяння самого заявника.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 26-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», суб`єкти права на таку допомогу зобов`язані надавати документи та відомості, необхідні для надання правничої допомоги.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 неодноразово було запрошено на проведення першої конфіденційної зустрічі з призначеним юристом ОСОБА_2 , з метою початку надання правничої допомоги - для узгодження правової позиції та стратегії дій. Зокрема ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією направлено листи із запрошенням прибути на зустрічі. У листах позивачу було роз`яснено, що відповідно до приписів статті 23 Закону№3460-VI невиконання клієнтом своїх обов`язків як суб`єкта права на БВПД, зокрема нез`явлення у визначені центром час і місце для організації надання БВПД, є підставою для припинення надання такої допомоги. Серед матеріалів справи також наявне поштове повідомлення (корінець) про вручення позивачу особисто поштового відправлення № 76 018 0142 1627 під підпис 12.02.2026 (а.с.53), відправлене за фіскальним чеком від 11.02.2026 (а.с.46).
У зв`язку з неявкою позивача на конфіденційні зустрічі відповідачем додатково складалися відповідні акти (а.с. 54 – 59):
- на 04.02.2026 (надіслано лист від 30.01.2026 № 017/04.3.4-5/440, складено Акт про неявку від 04.02.2026 у період з 14:00 по 17:00);
- на 13.02.2026 (надіслано лист від 11.02.2026 № 017/04.3.3-5/640, складено Акт про неявку від 13.02.2026 у період з 10:00 по 13:00);
- на 24.02.2026 року (надіслано лист від 16.02.2026 № 017/04.3.3-5/716, складено Акт про неявку від 24.02.2026 у період з 10:00 по 13:00);
- на 16.03.2026 (надіслано лист від 05.03.2026 № 017/04.3.5-5/1069, складено Акт про неявку від 16.03.2026 у період з 10:00 по 13:00);
- на 08.04.2026 (надіслано лист від 26.03.2026 № 017/04.3.5-5/1390, складено Акт про неявку від 08.04.2026 у період з 10:00 по 13:00);
- на 30.04.2026 (надіслано лист від 20.04.2026 № 017/04.3.5-5/1908, складено Акт про неявку від 30.04.2026 у період з 10:00 по 13:00).
Необхідність першого конфіденційного побачення з клієнтом обумовлена п.3 Загальних стандартів якості надання безоплатної вторинної правничої допомоги у цивільному, адміністративному процесах та представництва у кримінальному процесі, що міститься у Стандартах якості надання безоплатної вторинної правничої допомоги у цивільному, адміністративному процесах та представництва у кримінальному процесі, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 21.12.2017 № 4125/5, яке проводиться не пізніше семи робочих днів після отримання доручення для з`ясування обставин справи, отримання від клієнта інформації, що має правове значення, ознайомлення з наявними у клієнта документами та з`ясування бажаного для клієнта результату. У разі необхідності отримання інформації чи документів, що можуть бути надані виключно клієнтом, адвокат повідомляє про це клієнта та роз`яснює неможливість подальшого виконання доручення без наданих клієнтом інформації чи документів. 
Відповідно до п.11, п.12 Порядку надання безоплатної вторинної правничої допомоги працівниками міжрегіональних центрів з надання безоплатної правничої допомоги, затвердженого наказом Координаційного центру з надання правничої допомоги № 10 від 26.02.2026, не пізніше наступного робочого дня після видання центром наказу про уповноваження працівника на надання БВПД, уповноважений працівник інформує клієнта про своє призначення та про необхідність проведення конфіденційної зустрічі.
Запрошення клієнта на першу конфіденційну зустріч може здійснюватися телефоном та має містити відомості про: 1) контактні дані уповноваженого працівника (прізвище, ім`я, по батькові, посада, контактний номер телефону, адреса електронної пошти/поштова адреса центру для листування); 2) дату, час та місце проведення першої конфіденційної зустрічі; 3) перелік інформації та/або копій документів, які клієнт має підготувати до першої конфіденційної зустрічі (за наявності відповідної потреби або необхідності підготовки таких документів до визначеної дати).
Перша конфіденційна зустріч із клієнтом проводиться не пізніше ніж через сім робочих днів після видання наказу про уповноваження працівника на надання БВПД.
При цьому уповноважений працівник зобов`язаний враховувати: 1) процесуальні строки у справі клієнта (преклюзивні строки, строки позовної давності, дати судових засідань, якщо справа вже призначена до розгляду, або інші строки, встановлені законодавством); 2) власне навантаження та графік роботи; 3) можливості клієнта щодо участі у зустрічі.
Якщо клієнт повідомляє про неможливість участі у зустрічі у запропонований день чи час, уповноважений працівник узгоджує з ним іншу дату проведення конфіденційної зустрічі. У разі якщо проведення такої зустрічі планується поза межами семиденного строку та це може призвести до порушення процесуальних строків у справі або перешкодити своєчасному наданню БВПД, уповноважений працівник зобов`язаний попередньо письмово поінформувати про це клієнта у спосіб, визначений розділом II цього Порядку. Погодження клієнтом дати проведення зустрічі поза межами семиденного строку підлягає обов`язковій фіксації у протоколі узгодження правових питань під час його складання. За необхідності уповноважений працівник пояснює клієнту важливість дотримання процесуальних строків та інших обставин, що зумовлюють потребу якнайшвидшого проведення конфіденційної зустрічі, а також можливі негативні наслідки їх недотримання.
Згідно з п. 19 вищенаведеного Порядку, у разі неявки клієнта для участі у першій конфіденційній зустрічі уповноважений працівник письмово інформує його про дату, час і місце проведення наступної конфіденційної зустрічі, а також роз`яснює, що відповідно до підпункту 9 пункту 1 статті 23 Закону невиконання клієнтом своїх обов`язків як суб`єкта права на БВПД, зокрема нез`явлення у визначені центром час і місце для організації надання БВПД, є підставою для припинення надання такої допомоги.
За приписами абз.2 п.59, п.61 даного Порядку, у разі настання підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 6, 9 частини першої статті 23 Закону, уповноважений працівник у той самий строк готує службовий лист. Керівник відповідного структурного підрозділу, отримавши правовий висновок або службовий лист: 1) перевіряє їх обґрунтованість, відповідність вимогам законодавства та повноту викладеної інформації; 2) у разі виявлення неточностей, неповноти інформації або потреби у додаткових поясненнях чи даних повертає правовий висновок або службовий лист уповноваженому працівникові для доопрацювання із зазначенням зауважень та строку їх усунення; 3) за відсутності зауважень погоджує правовий висновок або службовий лист.
Відповідно до п.13 ч.1 ст. 17 Закону №3460-VI до повноважень центрів з надання безоплатної правничої допомоги відноситься прийняття рішення про припинення надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Пунктом 9 ч.1 ст. 23 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» визначено, що надання безоплатної вторинної правничої допомоги припиняється за рішенням центру з надання безоплатної правничої допомоги у разі, якщо:
- особа безпідставно не виконує обов`язки суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначені пунктами 1, 2, 4, 5 частини другої статті 26-1 цього Закону.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5 частини 2 статті 26-1 цього Закону суб`єкт права на безоплатну вторинну правничу допомогу зобов`язаний:
- вчасно подавати до центру з надання безоплатної правничої допомоги правдиві відомості у повному обсязі, необхідні для організації надання йому такої допомоги;
- невідкладно повідомляти центр з надання безоплатної правничої допомоги про припинення існування обставин чи підстав, за наявності яких особа була віднесена до категорій осіб, передбачених статтею 14 цього Закону, а також про залучення ним іншого захисника (представника);
- нести всі необхідні судові/процесуальні, інші витрати у справі, крім витрат на оплату послуг адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, та відшкодовувати витрати, що пов`язані з її наданням, і послуги перекладу;
- з`являтися у визначені центром з надання безоплатної правничої допомоги час та місце для організації надання безоплатної вторинної правничої допомоги (пункти 1, 2, 4, 5 частини другої статті 26-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»).
Відтак обов`язок щодо неухильного дотримання вимог Конституції України, Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», міжнародних договорів України та інших нормативно-правових актів покладений не лише на працівників центру з надання безоплатної правничої допомоги, які надають правничу допомогу, та адвокатів, а й на суб`єктів права, які отримують відповідну допомогу. У разі недотримання законних вимог, зокрема щодо нез`явлення у визначені центром з надання безоплатної правничої допомоги час та місце для організації надання БВПД та неповідомлення про неможливість участі у зустрічі у призначену дату з відповідним її узгодженням, як наслідок, передбачено припинення безоплатної правничої допомоги за рішенням центру, що відповідає нормам п. 9 ч.1 ст. 23 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
20.05.2026 юристом Івано-Франківського БПД Данівим Н.І. складено службовий лист, в якому вказано, що позивач жодного разу у призначені дні та час не з`явився. Своїми діями ОСОБА_1 безпідставно не виконує обов`язок суб`єкта права на безоплатну вторинну правничу допомогу, передбачений пунктом 5 частини 2 статті 26-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». Зазначене повністю унеможливлює подальше надання правничої допомоги та є прямою підставою для її припинення відповідно до пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». ОСОБА_1 здійснював неодноразові візити до Івано-Франківського бюро правничої допомоги поза межами призначених йому зустрічей. Під час спілкування клієнт висловлював небажання отримувати правничу допомогу від Даніва Н.І., аргументуючи це відсутністю у юриста статусу адвоката та, як наслідок, відповідних повноважень на представництво його інтересів. Використовуючи це як підставу, Доненко В. О. фактично відмовлявся від належної співпраці та систематично ігнорував письмові запрошення для узгодження подальших дій у справі (а.с.60-62).
Апеляційним судом враховано, що для написання позову про компенсацію вартості майна на окупованій території юристу необхідні первинні правовстановлюючі документи на майно, витяги з реєстрів чи матеріали справи № 344/8228/24. Однак, як слідує з матеріалів справи позивач таких документів визначеному відповідачем юристу не надав, що унеможливило виконання наказу Центру. 
З урахуванням встановлених фактичних обставин у відповідача виникли законні підстави для припинення допомоги за оскаржуваним наказом від 21.05.2026 року, про що повідомлено позивача листом від 22.05.2026 №3017/04.3.5/2535 (а.с.63-64).
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оспорюваний наказ прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а як наслідок апеляційний суд не вбачає підстав для визнання його протиправним та скасування.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції «повірив телефонним дзвінкам», то такі доводи спростовується тим, що ключовою підставою для відмови є сам факт ненадання позивачем документів, необхідних для позову, що не заперечується самим скаржником. 
Твердження ж скаржника про некоректний виклад вимог носить формальний характер і не призвело до неправильного вирішення спору по суті.
З урахуванням викладеного у зв`язку з відсутністю підстав для визнання протиправним наказу відповідача від 21.05.2026 №П- БВПД/017/04.3-7/22, не підлягає задоволенню і похідна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 35 000 Євро.
При цьому апеляційним судом установлено, що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 у спрощеному провадженні при заявленій моральній шкоді (35 000 євро) є порушенням пункту 2 частини 4 статті 12 КАС України, оскільки справа підлягала розгляду лише у загальному провадженні. 
Згідно зі п.7 ч.3 статті 317 КАС України, це є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а оскаржуване судове рішення є таким, що ухвалене судом першої інстанції з порушенням процесуальних норм. 
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає нормам процесуального права. Відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції — скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2026 року у справі № 300/3587/26 скасувати.
Ухвалити постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (код ЄДРПОУ 38357766, вул. За Рудкою, 33 м. Тернопіль, 46003) про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди - відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя | | С. М. Шевчук
судді | | Т. І. Боршовський
| | Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 08 вересня 2026 року