Справа № 127/17271/26 
Провадження № 2/127/4891/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Воробйова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Житло-Гарант» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком, мотивуючи позовну заяву тим, що МКП «УК «Житло-Гарант» є виконавцем послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі відповідного договору №116, укладеного між співвласниками цього будинку.
За умовами вказаного договору, управитель зобов`язався надати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, яка включає належне утримання спільного майна, прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, обслуговування внутрішньо будинкових інженерних мереж, купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку, виконання поточного ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, інші послуги за домовленістю, а співвласники зобов`язалися оплачувати управителю послуги з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.
Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 з 26.11.2007 року. До складу його сім`ї входять: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які зареєстровані та проживають у вказаній квартирі, відповідно є споживачами послуги з управління будинком та несуть солідарну відповідальність за несплату житлово-комунальних послуг.
У зв`язку з систематичним порушенням мешканцями та власником вказаної вище квартири договору, у них виникла заборгованість за період з грудня 2022 року по травень 2026 року та складає 6756,00 грн. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення претензій та повідомлень про необхідність сплати заборгованості, проте заборгованість досі не погашена. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з грудня 2022 року по травень 2026 року у розмірі 6756,00 грн., а також судовий збір.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
У визначені судом строки, відповідачем ОСОБА_1 було надіслано суду відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідачі не визнають позовні вимоги у повному обсязі, вважають їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що базуються на сфальсифікованих, дефектних та суперечливих документах, які не мають сили належних доказів. Щодо пропущення позивачем строку позовної давності, то вимоги за період з грудня 2022 року по квітень 2023 року включно (на суму 939,00 грн) заявлені поза межами строку позовної давності. Щодо платежу від 25.09.2024 року у розмірі 680,40 грн., як підстава перервивання строку позовної давності, то у графі «Призначення платежу» чітко вказано: «Період: 08.2024 - 08.2024». На підставі ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України сторона відповідачів просить застосувати наслідки пропущення позовної давності. Щодо неправомірного включення до суми позову нарахувань за травень 2026 року, строк оплати яких не настав позивач вимагає стягнути заборгованість у розмірі 6756,00 грн., включно з нарахуваннями за травень 2026 року (187,80 грн.), тоді як оплата за надані послуги має здійснюватися співвласниками щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Тобто нарахування за травень 2026 року не могли вважатися простроченою заборгованістю, а право позивача на їх примусове стягнення ще не було порушено. З приводу Актів виконаних робіт, то позивачем їх надано лише за період з 2025-2026 роки, тоді як борг датується з 2022 року. При цьому, в Акті від 31.05.2025 року у п. 8, 9, 10 зазначено виконання робіт із «підмітання снігу до 2 см, понад 2 см та посипання території проти ожеледиці». Натомість, в Акті від 31.12.2025 року у п. 8 вказано роботу «Прибирання листя вручну в обсязі 5 м?». Наявність таких записів свідчить про те, що Акти підписувалися формально та не відображають реальних господарських операцій і є сфальсифікованими. Наочним та беззаперечним доказом умисного штучного завищення суми позовних вимог та фальсифікації Актів виконаних робіт є їх повна невідповідність офіційному Додатку № 2 до Договору № 116 від 13.06.2019 року — «Загальні відомості про жилий будинок», який підписаний самим позивачем та скріплений його оригінальною печаткою. Позивач звітує про роботи на площі 3637,4 м, що у 2,4 рази (на 2136,6 м) перевищує реальну площу газонів будинку, встановлену Договором (1500,8 м). Сумарна площа прибудинкової території в Актах штучно роздута майже до 6000 м, замість законних 4035,50 м. Позивачем не надано суду жодного первинного документа (договору з контрагентом ОСОБА_4 , актів виконаних робіт, товарно-транспортних накладних чи путівкових листів), які б підтверджували факт реального надання цих транспортних послуг та понесення позивачем витрат. Жоден із 14 актів не підписаний безпосереднім виконавцем (двірником), що виключає процесуальну можливість підтвердити факт виконання праці. Також, позивач надає Акти виконаних робіт, які нібито підписані мешканцем будинку ОСОБА_5 , проте він фактично перебував на фронті у лавах Збройних Сил України, а тому не мав жодної процесуальної чи фізичної можливості здійснювати приймання робіт МКП «УК «Житло-Гарант» та ставити свої підписи на первинних документах. В осінньо-зимовий період опале листя взагалі не прибиралося позивачем, через що мешканці будинку були змушені проводити прибирання самотужки. Щодо незаконного підвищення тарифікації «заднім числом» Позивач умисно порушив ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», яка вимагає повідомляти споживачів про зміну тарифу щонайменше за 30 днів. Як вбачається з фотофіксації оголошення позивача на будинку, повідомлення про підвищення тарифу з 01 квітня було розміщено лише 04 травня 2026 року, що робить будь-які нарахування за новим тарифом протиправними. Позовні вимоги до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості є повністю безпідставними та незаконними, оскільки вона за вказаною адресою фактично не проживає понад 3,5 роки, оскільки ще 01 липня 2022 року виїхала за кордон до Республіки Польща, де перебуває по теперішній час. Дана позовна заява є вже третьою спробою МКП «УК «Житло-Гарант» стягнути кошти, що свідчить про систематичний тиск на родину відповідачів. З огляду на те, що з 01.06.2026 року позивач взагалі в односторонньому порядку розірвав договір №116 від 13.06.2019 року через власну неспроможність, його вимоги є недобросовісними. На підставі викладеного вище, ОСОБА_1 просила застосувати наслідки пропущення строку позовної давності до позовних вимог МКП «УК «Житло-Гарант» за період з грудня 2022 року по квітень 2023 року включно; визнати нарахування за травень 2026 року у розмірі 187,80 грн. безпідставними, у зв`язку з тим, що строк виконання зобов`язання на момент подачі позову не настав; визнати Акти виконаних робіт неналежними, недопустимими та недостовірними доказами, а також констатувати повну відсутність доказів надання послуг за весь період 2022, 2023 та 2024 років; відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі; судові витрати покласти повністю на позивача; задовольнити клопотання відповідачів та витребувати від Державної прикордонної служби України відомості про перетин кордону ОСОБА_2 ; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження виключно з викликом сторін.
Ухвалами суду від 29.06.2026 року у задоволенні клопотання відповідача  ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом сторін в порядку спрощеного позовного провадження було відмовлено та у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів – відмовлено.
Представник позивача надіслав суду заперечення на відзив, відповідно до якого доводи відповідачів не спростовують факту існування заборгованості та обов`язку з оплати послуг управління. Відповідачі не заперечують факту існування договору, факту перебування будинку в управлінні позивача, факту здійснення нарахувань та існування правовідносин між сторонами. Щодо терміну позовної давності, то боржником здійснювалися часткові оплати заборгованості (у березні 2023 року та вересні 2024 року), що свідчить про визнання боргу та переривання перебігу позовної заяви. З приводу претензій щдо якості наданих позивачем послуг, то протягом заявленого до стягнення періоду відповідачі не звертались з вимогами про здійснення перерахунку, не оскаржували нарахування в судовому порядкут та не ставили питання про зменшення вартості послуг. Лише після пред`явлення МКП «УК «Житло-Гарант» цього позову, відповідачі почали висувати заперечення щодо якості послуг та порядку їх надання, що свідчить про відсутність реального спору щодо якості послуг. Наданий відповідачами акт-претензія від березня 2026 року стосується окремих зауважень у конкретний період та не може свідчити про ненадання послуги управління протягом майже чотирьох років. У відзиві відповідачі фактично зводять послугу управління виключно до прибирання прибудинкової території, тоді як послуга управління є комплексною послугою та включає значно ширший перелік робіт і витрат. Щодо проживання ОСОБА_2 за кордоном, то послуга управління надається багатоквартирному будинку та його співвласникам, а не залежить від фактичного місця перебування окремої особи. Також відповідачами не надано доказів звернення до позивача із заявами про проведення перерахунку чи зняття нарахувань, у зв`язку з непроживанням особи. Відповідачі безпідставно пов`язують виникнення обовязку зі сплати послуги управління з наявністю або відсутністю підписів окремих осіб на актах виконаних робіт. Законодавство не передбачає, що відсутність підпису окремого співвласника чи представника будинку автоматично свідчить про ненадання послуги. Відзив містить численні твердження про фальсифікацію документів, підроблення підписів та службові зловживання, проте вони не підтверджені належними доказами. Судовий наказ було скасовано за заявою боржника, тому стягувач звернувся до суду в порядку позовного провадження. Щодо зміни тарифу, то позивач лише вніс пропозицію, яка співвласниками підтримана не була. Згодом, договір управління був розірваний позивачем через його збитковість та значною заборгованістю співвласників будинку. При цьому, розірвання договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплатити послуги, які фактично надані під час його дії. На підставі викладеного, представник позивача просив: відхилити доводи викладені у відзиві відповідачів; визнати заперечення відповідачів необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами; позовні вимоги задовольнити у повному обсязі; стягнути з відповідачів заборгованість за послугу з управління багатоквартирним будинком та судові витрати.
Вподальшому відповідачем ОСОБА_1 було надіслано суду заперечення на відповідь на відзив, згідно з яким відповідачі наголошують на їхній повній матеріальній та процесуальній неспроможності. Позивач не спростував жодного ключового факту, наведеного у відзиві. Більш того, подана позивачем відповідь та додані звіти остаточно доводять системне ведення фіктивного документообігу та штучне роздуття суми позову. Відповідь на відзив підписана «В.о. начальника» Кондратюком В.М., на підтвердження повноважень якого надано витяг з наказу №242 від 29.12.2018 року, у якому вказано, що він набуває право підпису виключно «на час відсутності начальника МКП у зв`язку з непрацездатністю, відпусткою, відрядженням тощо». Проте Позивач не надав суду жодного доказу (наказу про відпустку, командировку чи лікарняного листа) фактичної відсутності начальника. ОСОБА_6 не мав права підпису, що згідно зі ст. 226 ЦПК України є підставою для залишення документа без розгляду. Також в порушення ДСТУ 4163:2020 у підписі умисно приховано по батькові підписанта. У своїй відповіді позивач жодним словом не спростував доведені відповідачами факти грубої фальсифікації змісту Актів виконаних робіт, де зафіксовано «прибирання снігу в травні», «прибирання опалого листя в грудні », а також «вивезення гілля» безперервно протягом 11 місяців поспіль без надання жодної товарно-транспортної накладної (ТТН) чи подорожнього листа. Згідно з нормами ЦПК України, обставини, які не були спростовані іншою стороною, вважаються визнаними. Позивач умисно промовчав, оскільки не має логічного пояснення «копіпасту» зимових послуг у літні місяці, що доводить фіктивність усього розрахунку заборгованості. Позивач надав «Картку фактичної собівартості» від 22.06.2026 року за період з 01.01.2026 року по 31.12.2026 року (на 12 місяців). Станом на червень 2026 року цей звітний період ще не завершився. Позивач надав суду «фактичні» дані про витрати та зарплату за майбутні місяці (липень – грудень 2026 року), які ще не настали. Крім того, з 01.06.2026 року співвласники будинку офіційно розірвали договір з позивачем. Надання розрахунків за період, коли послуги не надавалися і надатись не могли, є умисним введенням суду в оману та фальсифікацією доказів. Усі надані позивачем «Звіти про виконання кошторису» за періоди з 2021 по 2026 роки містять офіційну графу «Звіт прийнято від співвласників: ОСОБА_7 ». Проте у жодному із наданих звітів підпис уповноваженої особи ОСОБА_7 повністю відсутній. Позивач затверджував ці фінансові документи одноособово власними штампами «Копія вірна». Внутрішні звіти, які не були погоджені та прийняті мешканцями будинку, не мають юридичної сили первинного документа (ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік») та не доводять факт належного виконання робіт. Позивач у відповіді стверджує, що заяви відповідачів про фальсифікацію та службове підроблення Актів виконаних робіт не підтверджені висновком експерта чи вироком суду. Оскільки відповідачі офіційно заявили про фальсифікацію та службове підроблення підписів уповноважених осіб у цих Актах (зокрема, військовослужбовця ОСОБА_5 , який перебував на фронті, та ОСОБА_8 ), обов`язок доведення справжності та допустимості цих документів покладається виключно на позивача. Саме позивач мав клопотати про призначення судової почеркознавчої експертизи для доведення легітимності своїх документів, а не вимагати цього від відповідачів. Крім того, Позивач намагається приховати явні арифметичні маніпуляції під терміном «недоліки оформлення». Штучне роздуття в Актах площі обслуговування газонів у 2,4 рази (3637,4 кв.м замість договірних 1500,8 кв.м) та прибирання снігу в травні не є «недоліками оформлення». Поточні авансові платежі відповідачів у 2023 та 2024 роках не переривали строк позовної давності (згідно з правовою позицією ВС у справі № 6-2891цс16), тому вимоги поза межами 3-х років підлягають відхиленню. ОСОБА_2 у зв`язку з навчанням/проживанням з 01.07.2022 року постійно перебуває в Республіці Польща, де знаходиться її постійне місце проживання. Протягом усього спірного періоду вона приїжджала в Україну виключно на короткострокові каникули терміном не більше двох тижнів на рік, що не змінює її статусу особи, яка постійно відсутня у житловому приміщенні, та не покладає на неї обов`язку з оплати послуг, які вона фактично не споживала. Протягом усього періоду з 13.06.2019 року позивач умисно доводив спільне майно будинку до аварійного стану. Жодного планового технічного обслуговування чи попереджувальних ремонтів мереж не проводилось. На підставі викладеного відповідач просила на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ЦПК України залишити позовну заяву МКП «УК «Житло-Гарант» без розгляду, оскільки її підписано особою ( ОСОБА_6 ), повноваження якого не були підтверджені належними документами на момент подання позову до суду; врахувати дані заперечення відповідачів та повністю відмовити МКП «УК «ЖитлоГарант» у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача надіслав суду додаткові заперечення, відповідно до яких заперечення відповідачів є необґрунтованими. Щодо доводів відповідачів про відсутність повноважень у ОСОБА_6 на підписання позовної заяви, то його повноваження підтверджені наказом, який не був скасований. Посилання відповідачів на те, що ОСОБА_2 фактично не проживає у спірному житловому приміщенні, не має правового значеня для вирішення спору та не стосується заявлених позовних вимог. До моменту звернення позивача до суду відповідачами не було вжито жодних заходів щодо повідомлення управителя про непроживання особи. Крім того, предметом спору є стягнення заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком, яка надається щодо спільного майна будинку та розраховується залежно від площі об`єкта нерухомості, а не від фактичної кількості осіб, які проживають у квартирі. Доводи щодо відсутності окремих актів виконаних робіт свідчить про ненадання послуг, є безпідставним. Факт їх надання підтверджується сукупністю доказів. Відповідачами не надано жодного доказу того, що управління будинком фактично нездійснювалося або що послуги не надавалися. Відсутність окремих підписів у звітах та актах не спростовує факту надання послуг. Недоліки оформлення окремих документів не можуть автоматично свідчити про відсутність господарських операцій, якщо вони підтверджують іншими доказами. Твердження про фальсифікацію, службове підроблення, підробку підписів, є голослівними та не підтверджені жодним належним доказом. Більше того, зі змісту відзиву вбачається, що відповідач одночасно визнає факт надання послуг з управління будинком та виконання аварійно-відновлювальних робіт, однак безпідставно ставить під сумнів документи, якими такі обставини підтверджуються. Посилання на сплив строку позовної давності є безпідставним, оскільки перебіг строку переривається вчиненням боржником дій щодо часткової сплати боргу. Посилання на окремі недоліки оформлення документів не можуть бути належним доказом ненадання послуг. Отже сукупність наданих позивачем доказів повністю підтверджує заявлені позовні вимоги, тоді як доводи відповідачів ґрунтуються переважно на припущеннях, суб`єктивних оцінках та власному тлумаченні окремих документів без належного доказового підтвердження. З огляду на викладене, представник позивача просив: відхилити доводи, викладені у відзиві відповідачів; визнати заперечення відповідачів необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами; позовні вимоги задовольнити у повному обсязі; стягнути з відповідачів заборгованіст за послугу з управління багатоквартирним будинком та судові витрати.
ОСОБА_1 було надіслано суду клопотання про неприйняття до розгляду, виключення з матеріалів справи та повернення додаткових заперечень (доказів) позивача. Позивач, маючи офіційно зареєстрований Електронний кабінет у системі «Електронний суд» та достеменно знаючи, що відповідачі також зареєстровані в системі та ведуть комунікацію через Електронний кабінет, жодного разу не надіслав відповідачам копії документів через систему. Таке навмисне приховування матеріалів є прямим порушенням принципів змагальності та рівності сторін позбавляє відповідачів можливості підготувати правову позицію. Позивач подав масивний пакет документів через тривалий час після відкриття провадження, не зазначивши жодних поважних, об`єктивних та непереборних причин, які заважали йому надати ці матеріали разом із позовом. З огляду на викладене відповідач просила:
- визнати дії позивача щодо подання додаткових заперечень (доказів) від 26.06.2026 року без направлення їх копій відповідачам через Електронний кабінет чи поштови відправлення зловживанням процесуальними правами; 
- не брати до уваги, виключити з матеріалів справи та повернути позивачу без розгляду документ «Додаткові заперечення по справі» від 26.06.2026 року разом із додатками на 36 аркушах у зв`язку з грубим порушенням порядку та строків подання доказів, а також невиконанням імперативного обов`язку щодо надсилання їх копій через Електронний кабінет чи поштови відправлення відповідачам;
- у разі, якщо суд, попри зазначені вище порушення, дійде висновку про необхідність долучення вказаних документів, зобов`язати позивача надати відповідачам копії всіх 36 аркушів документів через систему «Електронний суд» та відкласти розгляд справи (оголосити перерву) для надання відповідачам законного часу на ознайомлення та підготовку заперечень.
Представник позивача надіслав суду заперечення з приводу викладеного вище клопотання, посилаючись на те, що клопотання відповідача є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Подані позивачем 26.06.2026 року документи не є новими позовними вимогами, а подані з метою спростування доводів, викладених відповідачами у відзиві та інших поданих ними процесуальних документах. Зазначені пояснення та документи подані до початку розгляду справи по суті, тобто на стадії коли сторони мають право реалізувати свої процесуальні права щодо подання пояснень та додаткових матеріалів на підтвердження власної правової позиції. Щодо доводів про не надсилання документів відповідачам, то процесуальний закон не встановлює безумовного обов`язку суду виключати докази з матеріалів справи з підстав ненадсилання їх копій іншій стороні. Фактично документи від 26.06.2026 року є додатковими письмовими поясненнями та доказами на підтвердження вже заявлених позовних вимог, поданих у відповідь на доводи відзиву відповідачів. Такі дії є реалізацією права сторони на спростування заперечень іншого учасника процесу. Більше того, відповідачі фактично ототожнюють подання письмових пояснень на простування їхніх доводів із поданням нових доказів після спливу процесуальних строків, що невідповідає змісту та завданню цивільного судочинства. Відповідачами не доведено, яким саме чином подання позивачем додаткових матеріалів порушило їхні процесуальні права чи позбавило можливості надати свої пояснення. Натомість процесуальне законодавство передбачає можливість надання сторонам додаткового часу для ознайомлення з матеріалами справи, що повністю усуває будь-які потенційні процесуальні ризики. Представник позивача просив: відмовити у задоволенні клопотання відповідачів про неприйняття до розгляду, виключення з матеріалів справи та повернення додаткових заперечень позивача; долучити подані позивачем 26.06.2026 року додаткові письмові пояснення та документи; у разі необхідності надати відповідам строк для ознайомлення з поданими матеріалами. 
Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що МКП «УК «Житло-Гарант» є виконавцем послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі відповідного договору №116, укладеного між співвласниками цього будинку (а.с. 30-43).
Пунктом 2.2. вказаного договору визначено, що кожен із співвласників зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором.
Ціна послуги з управління визначена п. 3.1. договору.
Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 3.2. договору).
На підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26.11.2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Циц Н.В., ОСОБА_3 став власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м. (а.с. 27-28). Вказана обставина відповідачами не спростована.
Відповідно до положень статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 2 статті 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно з довідкою №623, виданою МКП «УК «Житло-Гарант» 15.05.2026 року, у вказаній вище квартирі проживають: власник ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_1 ,дочка  ОСОБА_2 та неповнолітній син ОСОБА_9 (а.с. 6). Загальна площа 46,60 кв.м., житлова – 31,00 кв.м. Факт реєстрації дружини та дочки в спірному житлі також підтверджується витребуваними судом Інформаційними довідками з реєстру Вінницької міської територіальної громади (а.с. 50, 54).
Щодо посилання відповідача  ОСОБА_1 на непроживання  ОСОБА_2 в спірній квартирі, то слід зазначити наступне.Власник житлового приміщення ОСОБА_3 не вчиняв дій щодо зняття дочки з реєстрації місця проживання, яка не є співвласником житла. За таких обставин обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг покладається на осіб, місце проживання яких у відповідному житловому приміщенні зареєстроване у встановленому законом порядку, що прямо передбачено п. 3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, відповідач не надала суду акт про не проживання, на який посилається.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
За змістом п.1 ч.1 ст. 5 вказаного вище Закону, послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
-забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
-купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
-поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
-інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.
В постанові ВС від 22 грудня 2020 року в справі №311/3489/18 зроблено висновок, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
З наданої позивачем Вибірки, за адресою: АДРЕСА_3 , за період з грудня 2022 року по травень 2026 року рахується борг у розмірі 6756,00 грн. (а.с. 7). Слід відзначити, що за травень 2026 року нарахування не здійснювалось та відповідачами було частково здійснено оплату послуг в грудні 2022 року, в березні 2023 року та у вересні 2024 року. Факт оплати відповідачем ОСОБА_1 не заперечується. Суд здійснив перевірку підстав та правильності розрахунку заборгованості за послуги управління багатоквартирним будинком та встановив обґрунтованість їх розміру. Надання послуг позивачем підтверджується рядом Актів виконаних робіт, Звітами про виконання кошторису витрат, картками фактичної собівартості виконаних робіт.
Згідно зі пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч.ч.1, 3 ст. 9 вказаного Закону).
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За змістом ст.ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.
З приводу посилання відповідачів на акт-претензію про неналежне надання житлово-комунальних послуг від 13.03.2026 року, то суд зазначає, що до звернення позивача до суду, відповідачі не заявляли про ненадання або надання не якісних послуг, зокрема в період з грудня 2022 року по травень 2026 року. Крім того, згідно зі ст. 863 ЦК України заявити про неналежну якість або невиконання робіт управителем багатоквартирного будинку можна в межах 1 року з моменту прийняття роботи замовником. Отже, відповідачами пропущений строк на оспорювання послуг за період з з грудня 2022 року по травень 2025 року.
Щодо заяви про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.
Так, за змістом ст.ст. 256, 257, 261, 262, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 262 ЦК України).
Разом з тим, постановою Кабінету міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11 березня 2020 року (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09 грудня 2020 року (зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12 березня 2020 року по 30 березня 2023 року було встановлено карантин.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30 березня 2020 року.
«Карантинні» норми також були установлені п. 12 розділу «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України. Цей пункт передбачає, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину.
Крім того, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», п. 19 ЦК викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
З огляду на викладене вище, відсутність в даному випадку правових підстав для застосування строку позовної давності до вимог позивача.
Крім того, судд звертає увагу, що строки позовної давності можуть бути застосовані лише у випадку обґрунтованості позовних вимог, тоді як відповідач, заявляючи клопотання про застосування строків позовної давності, обґрунтовує відзив саме недоведеністю позовних вимог МКП «УП «Житло-Гарант», що є взаємовиключними обставинами.
Щодо клопотання про залишення позову без розгляду через відсутністьправа підпису, то суд вважає, що позов підписано належною особою ОСОБА_6 , який виконує обов`язки начальника на підставі наказу №242 від 29.12.2018 року (а.с. 44).
Вимогами ст. 322 ЦК України визначено, що тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що на підставі укладеного договорору №116, ТОВ «УК«Житло-Гарант» є управителем житлового багатоквартирного будинку  АДРЕСА_1 та надає співвласникам будинку послуги за затвердженими тарифами. Також рішення загальних зборів співвласників будинку, а також договір №116 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, не скасовувалися судом.
На обґрунтування своїх вимог позивач долучив до матеріалів справи докази щодо надання послуг, а відповідачами не надано належні та допустимі докази того, що наведені вище житлово-комунальні послуги позивач не надавав, а відповідачі не отримували, а також того, що відповідачі виконували свої зобов`язання за договором щодо оплати наданих послуг.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що позивач надавав послуги згідно з договором, а відповідачі надання таких послуг не спростували і не довели відсутність заборгованості, тому суд дійшов висновку про існування правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані житло-комунальні послуги у розмірі 6756,00 грн.
При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3328,00 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 7, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 16, 256, 257, 261, 262, 267, 319, 322, 382, 526, 530 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Задовольнити позов Міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Житло-Гарант» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Житло-Гарант» заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з грудня 2022 року по травень 2026 року у розмірі 6756,00 грн. (шість тисяч сімсот п`ятдесят шість гривень 00 коп.).
Стягнути солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Житло-Гарант» витрати на оплату судового збору у розмірі 3328,00 грн. (три тисячі триста двадцять вісім гривень 00 коп.).
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Позивач: Міське комунальне підприємство «Управляюча компанія «Житло-Гарант», місцезнаходження: 21029, м. Вінниця, вул. М.Ващука, 16, код ЄДРПОУ 20084619.
Відповідач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою:  АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .
Повний текст рішення суду складений 06.07.2026 року.
Суддя: