Справа № 446/1886/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2026року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської областів складі:
головуючого - судді Костюк У. І.
секретаря судових засідань: Луківської Л.Б.
за участі: 
позивача ОСОБА_1 
представниці позивача  Білик Р.О.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Білик Р.О. через систему «Електронний суд» 15.08.2025 подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позов до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, інформацію, яка розміщена в заявах ОСОБА_2 до ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП України у Львівській області від 05.06.2025 року, від 25.04.2025 року; ВП №1(м. Радехів) Червоноградського РУП №1 ГУНП України у Львівській області від 19.06.2025, зобов`язати ОСОБА_2 надіслати на ім`я начальника до ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП України у Львівській області та на ім`я начальника ВП №1(м. Радехів) Червоноградського РУП №1 ГУНП України у Львівській області спростування інформації, вказаної нею в заявах від 05.06.2025 року, 25.04.2025 року та від 19.06.2025 року відповідно та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачка по справі, є рідною сестрою позивача та перебуває з ним в тривалих неприязних стосунках. ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув син відповідачки - ОСОБА_3 , після його смерті стало відомо, що він мав заборгованість по кредитних договорах. Матір загиблого та сестра позивача, ОСОБА_2 почала звинувачувати позивача в шахрайських діях відносно її сина, а саме заперечувала факт отримання кредитів її сином та стверджувала, що ці кредити брав її брат – позивач по справі ОСОБА_1 .. 23.04.2025 відповідачка в телефонній розмові з ОСОБА_1 звинуватила його в шахрайстві, вимагала щоб він сплатив кредити її покійного сина ОСОБА_3 .. ОСОБА_2 поширює неправдиву інформацію, зводить наклеп та звинувачує у шахрайстві свого брата ОСОБА_1 .. 25.04.2025 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП України у Львівській області про прийняття міри до її брата ОСОБА_1 , в якій вказала, що ніби-то ОСОБА_1 звинувачував її в тому, що це вона брала кредит на ім`я свого сина, погрожував фізичною розправою та просила прийняти міри відносно нього. 05.06.2025 року ОСОБА_2 знову звернулася з заявою до ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП України у Львівській області із проханням провести об`єктивне та неупереджене розслідування кримінального правопорушення з метою встановлення непричетності її сина ОСОБА_3 до взяття мікрокредитів, оскільки невідомі особи використали його персональні дані, підробили договори і незаконно заволоділи грошовими коштами та звинувачували в цих діях свого брата ОСОБА_1 .. 19.06.2025 року ОСОБА_4 і з аналогічною заявою звернулася до ВП №1 (м.Радехів) Червоноградського РУП №1 ГУНП України у Львівській області. За результатами перевірок заяв ОСОБА_2 були прийняті рішення про їх припинення, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутні ознака кримінального та адміністративного правопорушення. Відповідачка надавала про позивача та його сім`ю недостовірну інформацію, яка мала негативний характер, принижувала його перед присутніми та старалася завдати моральної шкоди. Неправдиві звинувачення ОСОБА_1 у шахрайстві, заволодінні чужими коштами, підробкою документів, виражені у зневажливій, непристойній, принизливій, брутальній формі є образливими висловлюваннями, які мають негативний характер, є такими, що принижують його честь і гідність, викликали почуття приниження, несправедливості, сильне психо-емоційне напруження. Емоції викликані словами відповідачки негативно вплинули на стан здоров`я позивача та завдали моральної шкоди, яка виразилася у моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги. Внаслідок таких звинувачень ОСОБА_1 неодноразово перебував у гіпертонічній кризі, відчував і відчуває постійний головний біль, запаморочення, нервові стреси, зазнав душевних страждань. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2025 вищезазначену справу передано судді Костюк У.І..
Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом 26.08.2025 отримано відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.
Ухвалою суду від 28.08.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
29.08.2025 представник позивача - адвокат Білик Р.О. через систему «Електронний суд» подала заяву з додатками на виконання вище вказаної ухвали суду.
Ухвалою суду від 02.09.2025 провадження у справі відкрито.
30.09.2025 представником відповідачки ОСОБА_2 – ОСОБА_5 через систему «Електронний суд» на адресу суду поданий відзив на позовну заяву. В поданому відзиві проти позову заперечила та зазначила, що твердження наведені в позовній не відповідають дійсності. Разом з тим відповідачкою у заявах до ВнП№1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області від 25.04.2025 року та 05.06.2025 року, а також у заяві у ВнП №1 (м. Радехів) Червоноградського РУП №1 ГУ НП України у Львівській області від 19.06.2025 року зазначено виключно оціночні судження, які відображають її думки, припущення. Вказує, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, що інформація, викладена у заявах ОСОБА_2 від 25.04.2025 року, 05.06.2025 року, 19.06.2025 року не носить оціночний характер. Позивачем не доведено, що інформація є недостовірною, містить фактичні твердження та може бути перевірена на предмет її дійсності. Так само позивачем не надано доказів того, що поширення інформації порушує його особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відтак, вважають, що підстав для визнання такої інформації недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його честі, гідності та ділової репутації немає, відповідно й юридичні підстави для задоволення похідної вимоги про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 також відсутні /а.с. 83-97/.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов з підстав зазначених в ньому підтримав. Додатково вказав, що після смерті його племінника – рідного сина відповідачки, стало відомо про наявність в померлого кредитної заборгованості, тоді відповідачка почала звертатися до нього з претензіями, щоб саме він погасив наявну заборгованість. В подальшому відповідачка зверталася в органи поліції із заявами про вчинення ним кримінального правопорушення, в яких вказувала недостовірну інформацію. Після подачі заяв він був викликаний працівниками поліції, які відбирали в нього пояснення. За результати перевірок поданих ОСОБА_2 заяв, відомості не були внесені до ЄРДР. Внаслідок поширення відносно нього відповідачкою недостовірної інформації йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 100 000 грн..
Представник позивача – адвокат Білик Р.О. в ході судового розгляду заявлений позов підтримала, пояснивши, що відповідачкою ОСОБА_2 серед працівників поліції, родичів була поширена інформація, яка є недостовірною та заподіяла шкоду честі та гідності позивача, внаслідок чого в нього виникло право на відшкодування. 
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечила, вказавши, що відносно її сина були вчиненні шахрайські дії та невідомими особами, був оформлений кредит на його ім`я. В поданих заявах в ограни поліції, просила прийняти міри відносно невідомих осіб та не вказувала, що саме позивач оформив кредит від імені сина. 
Представник відповідачки – адвокат Перун Я.Ю. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що її довірителька в поданих заявах в поліцію не вказувала, що саме позивач ОСОБА_1 кредит від імені її сина, вона лише вказала своє припущення і просила встановити обставини. З огляду на викладене вважає, що заявлені вимоги є безпідставними.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що є дружиною позивача та їй відомі події, про які зазначено в позові, зокрема відповідачка зверталася з заявами в поліції, що нібито чоловік оформив кредит від імені її сина, при тому, що вони не мають ніякого відношення до них. Працівниками поліції відбиралися від неї пояснення. Вказала, що вказані дії відповідачки дуже впливають на самопочуття позивача ОСОБА_1 ..
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_1 є чоловіком її сестри та їй відомо, про те, що між сторонами вже досить тривалий час існують неприязні відносини. Після смерті сина відповідачки, вона звинуватила позивача в тому, що він укладав кредитні договори від імені її сина, через що вона звернулася із заявами про вчинення кримінального правопорушення в правоохоронні органи. Через вказані дії відповідачки, погіршилося самопочуття позивача.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він проживає з відповідачкою в цивільному шлюбі. З приводу даних подій вказав, що позивач ОСОБА_8 неодноразово звертався до відповідачки з приводу погашення заборгованості та розповсюджував інформацію серед сусідів, про те, що саме вона оформляла дані кредитні договори від імені сина. ОСОБА_2 дійсно зверталася в правоохоронні органи із заявами про вчинення кримінального правопорушення, однак прямо не вказувала, що саме її брат оформляв кредит, це було лише її припущення через поведінку позивача. 
Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників показання свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом було встановлено, що 25.04.2025 ОСОБА_2 звернулася до відділення поліції №1 Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області із заявою, в якій просила прийняти міри до її брата гр. ОСОБА_1 , який 23.04.25 близько 18:00 в телефонному режимі зробив на неї наклепи, а саме, що вона нібито набрала кредити на свого сина ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув та на колишнього чоловіка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім того словесно їй погрожував /а.с. 20/. 
30.04.2025 ст ДОП СП відділенні поліції №1 Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 складено довідку, згідно якої встановлено, що ознаки кримінального та адміністративного правопорушення відсутні, перевірку по зверненні ОСОБА_2 припинено /а.с. 27-28/
11.06.2025 ОСОБА_2 звернулася із заявою до ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП України у Львівській області, в якій просила провести об`єктивне та неупереджене розслідування даного кримінального правопорушення з метою встановлення непричетності її сина до взяття мікрокредитів, оскільки невідомі особи використали персональні дані сина, підробили договори і незаконно заволоділи грошовими коштами, тим самим підставивши його. Окрім того, вказала, що їй погрожують родичі по братовій лінії, тиснуть на неї психологічно, щоб вона заплатила ці всі кредити за кошти, які отримує, як мати загиблого військовослужбовця, інакше ці колектори не знати що їй зроблять. Вказане звернення зареєстровано у ІКС ІПНП ВнП № 1 ЛРУП № 1 за № 4729 від 11.06.2025 /а.с. 30-33/.
19.06.2026 ОСОБА_2 звернулася із заявою про вчинення злочину аналогічного змісту до відділення поліції № 1 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області (39-41).
10.07.2026 ст ДОП СП відділенні поліції №1 Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 (ІТС ІПНП № 4729 ВІД 11.06.2025, ітс ІПНП № 4998 ВІД 23.06.2025) складено довідку, згідно якої вбачається, що за результатами розгляду звернення прийнято рішення подальшу перевірку припинити у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки проведеними заходами встановлено, що ОСОБА_10 звертається із аналогічною письмовою заявою до правоохоронних органів з вище вказаного приводу, які була зареєстровані в ІКС ШНИ за № 3374 від 25.04.2025 року, ІКС ПНП за № 4773 від 13.06.2025 року. ІКС ПНП за № 4835 від 16.06.2025 року, а також ВП Шептицьким РВІ ГУНП у Львівській області ІКС ІПНП за №1319 від 09.04.2025 року по яких було проведено перевірка та прийнято рішення про відмову в порушення кримінальної справи у зв`язку із відсутністю складу кримінального проступку /а.с. 55-56/.
ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 звернувшись із вище вказаними заява про до правоохоронних органів звинуватила його у шахрайстві, заволодінні чужими коштами, підробці документів, та такі звинувачення є такими, що принижують його честь і гідність, викликали почуття приниження, несправедливості, сильне психо-емоційне напруження.
Відповідачка ОСОБА_2 позов заперечила, зіславшись на його безпідставність.
Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України та вирішуючи спір суд виходив з наступних норм та мотивів. 
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди, як це роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 27 вищезазначеної постанови № 1 від 27.02.2009 р.
В ході судового розгляду, судом встановлено, що сторона позивача просить визнати недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, зазначену відповідачкою ОСОБА_2 у заявах про вчинення кримінального правопорушення.
Судом відзначається, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам необхідно враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.
Зокрема як встановлено судом, заяви відповідачки до органів Національної поліції України про вчинення кримінального правопорушення мала на меті їх перевірку уповноваженими на це законом іншими посадовими особами та є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації.
При цьому позивач ОСОБА_1 як в поданій позовній заяві так і в ході судового розгляду не довів, що зазначені заяви до правоохоронного органу мотивовані цілеспрямованими діями на приниження його честі, гідності та/або ділової репутації.
Судом відзначається, що в поданих відповідачкою ОСОБА_2 заявах, викладені в них обставини стосуються не лише позивача ОСОБА_1 , а й інших осіб, при тому позивач не конкретизує в позовних вимогах, яку саме інформацію, що викладена у заявах про вчинення кримінального правопорушення має бути визнана недостовірною.
При цьому, сам факт того, що позивач ОСОБА_1 негативно сприймає поширену інформацію в поданих відповідачкою ОСОБА_2 заявах або не погоджується з їх змістом, не є достатньою підставою для її спростування та відшкодування моральної шкоди.
Щодо показань свідків, на які посилається позивач, суд зазначає, що відповідно до загальних засад доказування такі показання підлягають оцінці поряд з іншими доказами та не мають наперед установленої сили. 
Щодо показів свідків, то суд критично їх оцінює, оскільки вони мають загальний та неконкретизований характер, не містять відомостей про конкретні обставини, за яких відповідачкою нібито була поширена недостовірна інформація, яка є предметом спору та більше характеризують неприязні відносини між сторонами. За таких обставин суд не може покласти зазначені показання в основу висновку про наявність порушення прав позивача.
Відтак, оцінюючи доводи сторін та надані ними докази у їх сукупності, суд виходить із того, що обов`язок доведення обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, покладається на відповідну сторону, водночас позивачем ОСОБА_1 не доведено факту того, що поширена інформація є такою, що стосується саме його, є недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права.
Отже, позивачем не доведено необхідної сукупності юридично значимих обставин, яка є підставою для застосування способів захисту честі, гідності та ділової репутації, а саме: факту поширення відповідачем недостовірної інформації, її невідповідності дійсності та порушення нею особистих немайнових прав позивача.
За відсутності доведеного факту протиправного порушення особистих немайнових прав позивача відсутні також правові підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди. При цьому сама по собі наявність у позивача негативних переживань у зв`язку зі спірними висловлюваннями не свідчить про наявність усіх передбачених законом умов для її відшкодування.
Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації, а також про відшкодування моральної шкоди є недоведеними, у зв`язку з чим у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, відшкодування моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі. 
Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно ч.ч1, 2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Представником відповідачки – адвокатом Перун Я.Ю. 08.12.2026 через систему «Електронний суд» подано клопотання про стягнення судових витрат, в якому зазначила, що розмір витрат на надання професійної правничої допомоги становить 15,000 грн., яку в подальшому просила суд стягнути з позивача. 
Вирішуючи подане клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. суд виходить з наступних норм та мотивів .
За ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137ЦПК України). 
Суд з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, дійшов висновку, що такі підтверджені належними доказами, зокрема, на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду: Договір про надання правової допомоги №38/2025, додаток №1 до договору про надання правової допомоги №38/2025 від 29.09.2025 на 1 арк.; акт прийняття наданих послуг на 1 арк.; квитанцію про оплату наданих послуг згідно договору. 
Згідно вище вказаного Договору про надання правової допомоги №38/2025, Адвокат зобов`язався надавати правову допомогу здійснюючи представництво інтересів Клієнта у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі. Гідності та ділової репутації в суді першої інстанції, а також в усіх без винятку підприємствах, установах, організаціях, органах державної влади та місцевого самоврядування, перед фізичними особами на умовах і в порядку, що визначені договором, а Клієнт зобов`язується оплатити гонорар та фактичні витрати, дотримуючись умов даного договору.
У додатку №1 до договору, сторони домовилися, що оплата наданої Адвокатом правничої допомоги становить 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень за ведення цивільної справи, що включає надання консультації Клієнту, написання відзиву на позовну заяву, участь у судових засіданнях.
На виконання умов договору, 24.11.2025 ОСОБА_2 сплатила гонорар у сумі 15 000 грн., що підтверджується квитанцією банку від 24.11.2025 року.
Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, та такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відтак, з позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача у розмірі 15000 гривень.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд ,-
ВИРІШИВ :
в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 15 000, 00грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.
У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники по справі 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 11.09.2026.

Головуючий суддя   Костюк У.І.