Справа № 127/16402/26
Провадження № 3/127/3398/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №083229 від 10 травня 2026 року, 10 травня 2026 року о 23.20 год в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного характеру: давав ляпаси по обличчю, хватав за шию та штовхав, чим завдав їй фізичних страждань.
Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №083231 від 10 травня 2026 року, 10 травня 2026 року о 23.20 год в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив стосовно своєї малолітньої дитини ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру: виражався нецензурною лайкою, штовхав дружину, чим завдав дитині психологічних страждань.
Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №083230 від 10 травня 2026 року, 10 травня 2026 року о 23.20 год в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив стосовно своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру: виражався нецензурною лайкою, штовхав дружину, чим завдав дитині психологічних страждань.
Справи про вчинення ОСОБА_1 вказаних адміністративних правопорушень надійшли до суду одночасно та постановою суду від 02 червня 2026 року об`єднані в одне провадження.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свої вини не визнав та повідомив, що 10 травня 2026 року він прибув до своєї квартири, остання є власністю його та його сестри, однак не зміг потрапити, оскільки ОСОБА_2 намагалася притримати двері із середини. На його вмовляння та вмовляння старшої доньки ОСОБА_5 не реагувала, тому він смикнув двері, щоб увійти, а ОСОБА_2 впала. Після того як він потрапив в квартиру остання почала його ображати, виганяти з квартири та погрожувати, що викличе поліцію. Молодша донька не була свідком цих подій, перебувала в іншій кімнаті в наушниках. По приїзду поліції він повідомив, що він ніяких дій відносно ОСОБА_2 не вчиняв. Вказує, що поведінка ОСОБА_2 має систематичний характер, вона намагається схилити його, щоб він не проживав в своїй же квартирі, залишив її їй або купив їй нове житло. Вважає, що між ними стався побутовий конфлікт, що був спровокований самою ж ОСОБА_2 . Протоколи, де були діти визнані потерпілими, вважає, що були складені автоматично.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Панасюк К.Ю. просила закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Суд викликав в судове засідання потерпілих, однак потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в порядку, визначеному чинним законодавством.
Потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надавали пояснення за участю представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради Яковенко В.О. у відсутності батька.
Потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що ні до неї, ні до її сестри батько ніякого насильства не вчиняв. Сестра ОСОБА_6 взагалі не була присутня при сварці батьків 10 травня 2026 року, а була в іншій кімнаті. 10 травня 2026 року мати тримала двері, щоб батько не зайшов до квартири. Вона просила матір пустити батька до квартири, однак вона не слухала. Після того як батько смикнув двері і зайшов до квартири, мати почала кричати на батька. Вони часто сваряться, конфлікти починає мати. Підтвердила, що коли мати прийшла додому п`яна, вона телефонувала батькові, бо їй було страшно.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що під час сварки вона була в іншій кімнаті і не була свідком події, але знає, що батьки сварилися.
Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Яковенко В.О. повідомила, що в приводу цієї ситуації виїжджала комісія за місцем проживання дітей, небезпеки для дітей не встановлено. Останні позитивно ставляться як до матері, так і до батька.
Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, позицію його захисника, пояснення потерпілих, дослідивши матеріали адміністративної справи та проаналізувавши докази, суддя дійшла наступного висновку.
Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.
Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).
Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки – завдання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Частина 2 вказаної вище статті передбачає відповідальність за діяння, визначене частиною 1 цієї ж статті, яке було вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство-діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (неперебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
При цьому психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Важливо розрізняти самі поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».
Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
Сварка - гостра суперечка, що супроводжується взаємними докорами, образами, стан, період взаємної ворожнечі, що виникає внаслідок такої суперечки; порушення дружніх взаємин.
Конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Отже, виходячи із положень чинного законодавства та визначених вище понять слід дійти висновку про те, що домашнє насильство має місце тоді, коли особа завідомо, маючи переважне становище відносно іншого члена сім`ї, використовує це становище поза волею та не інтересів цього члена сім`ї та завдає останньому відповідні негативні наслідки.
Тобто домашнє насильство, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки таке потребує наявності не тільки певного діяння, але й завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Самі по собі конфліктні стосунки, сварка та вживання нецензурної лексики не формують собою домашнє насильство, але утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії, становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.
Окремо слід зауважити, що згідно з частиною четвертою статті 259 КпАП України якщо адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 або 173-6 цього кодексу, було вчинено у присутності малолітньої особи, така особа також визнається потерпілим, незалежно від того чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням, і на неї поширюються права потерпілого, крім права на відшкодування майнової шкоди.
Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 173-2, ч. 4 ст. 259 КпАП України вчинення адміністративного правопорушення в присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, тягне за собою визнання такої особи потерпілою від іншого порушення (поряд з особою, щодо якої воно безпосередньо вчинене), а не притягнення особи, яка вчинила домашнє насильство щодо іншої особи, ще й за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України, оскільки в цій статті йдеться про вчинення домашнього насильства безпосередньо щодо малолітньої чи неповнолітньої особи.
Тобто, виходячи з диспозиції вказаних норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало домашнє насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо), а також і про завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про місце, час вчинення та суть правопорушення, спричинену матеріальну шкоду, а також про свідків і потерпілих.
Згідно вищевказаної статті КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи.
Тобто, предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.
Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №083231 від 10 травня 2026 року, 10 травня 2026 року о 23.20 год в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив стосовно своєї малолітньої дитини ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру: виражався нецензурною лайкою, штовхав дружину, чим завдав дитині психологічних страждань. А згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №083230 від 10 травня 2026 року, 10 травня 2026 року о 23.20 год в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив стосовно своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру: виражався нецензурною лайкою, штовхав дружину, чим завдав дитині психологічних страждань.
Дії особи кваліфіковані за ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Наразі вказані протоколи не розкривають ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, в протоколі не зазначено, які саме дії вчинив ОСОБА_1 щодо кожної із дітей.
Втім, встановлення та зазначення таких даних є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП, суд же не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді, а також самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Водночас в цих протоколах зазначено про вчинення дій (виражався нецензурною лайкою, штовхав) щодо дружини.
Наразі, як зазначалося, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства безпосередньо щодо малолітньої чи неповнолітньої особи.
Кваліфікація дій особи за ч. 2 ст. 173-2 КК України, за ознакою того, що під час вчинення ним домашнього насильства була присутня малолітня дитина, є помилковою.
Крім того як слідує з пояснень дітей батько жодних протиправних дій щодо них не вчиняв.
Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що наданими матеріалами не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства стосовно малолітніх дітей.
Водночас недоведеним є і вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №083229 від 10 травня 2026 року, 10 травня 2026 року о 23.20 год в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного характеру: давав ляпаси по обличчю, хватав за шию та штовхав, чим завдав їй фізичних страждань.
До цих матеріалів додано: рапорт поліцейського, фото потерпілої та форма оцінки ризиків, відомості із «Армор» щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Як слідує з форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, рівень небезпеки був визначений як «низький», ОСОБА_2 , надаючи відповіді на питання поліцейських зазначила, що раніше кривдник не застосовував фізичне насильство, яке спричинило тілесні ушкодження середнього чи тяжкого ступеня, не вчиняв будь-якого виду насильства, до нього не застосовувався терміновий заборонний припис, обмежувальний припис судом не видавався, раніше кривдник не погрожував вигнати постраждалу та дітей з місця проживання, кривдник не залякував, не переслідував постраждалу особу та не утримував постраждалу особу проти її волі. На запитання, чи щось змушує турбуватися про безпеку постраждалу особу, ОСОБА_2 відповіла «ні».
На наданому фото лише зафіксована потерпіла, яка дивиться в телефон, однак будь-яких ознак фізичного насильства не зафіксовано.
Не підтверджує вчинення дій фізичного характеру щодо ОСОБА_2 і малолітня ОСОБА_3 , яка була свідком події.
Інших доказів, в тому числі і доказів завдання шкоди особі, матеріали справи не містять. Водночас завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного правопорушення.
Не містять матеріали справи і докази про те, що ОСОБА_1 під час події діяв з умислом завдати ОСОБА_2 шкоди фізичному здоров`ю.
Отже, надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт.
Наразі сам лише факт існування конфліктної ситуації між подружжям не може свідчити про вчинення домашнього насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Слід також зауважити, що саме по собі висловлення образ на адресу осіб автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, окрім як, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдати шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Тобто, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом підтверджували б наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
У справі «Barbera, MesseguandJabardov. Spain» від 06 грудня 1998 року (п. 146) ЄСПЛ, вказано на те, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачений ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ч.1,2 ст.173-2, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: