Справа № 156/392/26
Провадження № 2/156/379/26
Рядок статзвіту № 52

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и 
11 серпня 2026 року сел. Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Федечко М.О.,
за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у сел. Іваничі цивільну справу № 156/392/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 - не з`явилася,
представник позивача Бакаєвич А.В. (у режимі відеоконференції),
відповідач ОСОБА_2 - не з`явився,
представник відповідача - ОСОБА_3 , 

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
14.04.2026 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ "НАСК "Оранта" та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення суми страхового відшкодування.
03.07.2026 року ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що відповідач ПАТ "НАСК "Оранта" 13.06.2026 року повністю виконало своє зобов`язання, а отже просила суд вимогу до ПАТ "НАСК "Оранта» залишити без розгляду.
Позов обгрунтовано тим, що 30.03.2025 року о 20 год. 00 хв. на автодорозі Р-15 поблизу с. Литовеж, Володимирського району Волинської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», р.н.з. НОМЕР_1 , під час здійснення маневру обгону, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 під її керуванням, який виїхав з прилеглої території, внаслідок зіткнення транспортний засіб «Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ст.124 КУпАП, як порушення вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України.
19.06.2025 року постановою у справі №156/388/25, провадження №3/156/345/25 Іваничівським районним судом Волинської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу з розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. 22.12.2025 року постановою Волинського апеляційного суду, постанову Іваничівського районного суду Волинської області від 19.06.2025 року у справі №156/388/25, залишено без змін. Транспортний засіб марки «Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 , який отримав значні механічні пошкодження в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, належить їй на праві приватної власності, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 19.06.2025 року та постановою Волинського апеляційного суду від 22.12.2025 року у справі №156/388/25 встановлені наступні преюдиційні факти: водій автомобіля марки «Skoda Octavia», р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 12.1 Правил Дорожнього руху України, і його дії кваліфіковано за ст.124 КУпАП, в результаті чого сталася ДТП; внаслідок ДТП автомобіль марки «Volvo ХС60» д.н.з. НОМЕР_2 отримав значні механічні пошкодження; власнику автомобіля марки «Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 з вини ОСОБА_2 , спричинено значні матеріальні збитки, тому у відповідності до Закону, остання має право на їх відшкодування у повному обсязі.
Відповідно до полісу № ЕР-220404594 від 16.04.2024 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у Приватному акціонерному товаристві «HACK «ОРАНТА». Полісом № ЕР-220404594 від 16.04.2024 року встановлено суму страхового відшкодування заподіяну майну третьої особи в розмірі 160 000,00 гри.
На виконання вимог ст.ст.33-35 Закону № 1961-IV, вона направила на адресу ПАТ «HACK «ОРАНТА» повідомлення про страхову подію та заяву про здійснення страхового відшкодування. У свою чергу ПАТ «HACK «ОРАНТА» відкрила страхову справу за №25-03-8691. 25.04.2025 р. на її додаток «Vaiber» від ПАТ «HACK «ОРАНТА» надійшло повідомлення, в якому останні просили погодити суму страхового відшкодування в розмірі 45 277,17 грн. за мінусом франшизи 1 500 грн., в цілому суму до виплати, в розмірі 43 777,17 грн., однак остання відмовилася і просила здійснити її перерахунок.
02.05.2025 року ПАТ «HACK «ОРАНТА» в рамках страхової справи №25-03-8691 на її картковий рахунок по договору №220404594 від 16.04.2024 р., перерахувало страхову виплату в розмірі 52 796,47 грн.
09.05.2025 року позивачкою на адресу ПАТ «HACK «ОРАНТА» та ОСОБА_2 було направлено листи - повідомлення, в яких повідомлялося про дату, час та місце проведення незалежним експертом огляду пошкодженого з вини ОСОБА_2 автомобіля марки «Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 , однак останні не з`явилися, внаслідок чого експертом було проведено огляд пошкодженого автомобіля марки «Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 , без їх участі.
Відповідно до висновку експерта №1214 від 27.05.2025 року - вартість відновлювального ремонту автомобіля марки автомобіля «Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження становить - 407 821,81 грн. А вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників, що підлягають заміні становить- 152 589,14 грн.
У відповідності до істотних умов полісу № ЕР-220404594 від 16.04.2024 року ПАТ «HACK «ОРАНТА» взяла на себе зобов`язання, в разі настання страхового випадку із забезпеченим транспортним засобом, відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду, в межах ліміту відповідальності в розмірі 160 000,00 грн., окрім франшизи, що становить 1 500,00 грн. З урахуванням страхової виплати, яку ПАТ «НАСК «ОРАНТА» добровільно здійснила їй в розмірі - 52 796,47 грн., то з останньої, у відповідності до приписів ст.29 Закону №1961-IV у поданому позові просила стягнути суму в розмірі - 98 292,40 грн.
Зважаючи на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження 30.03.2025 року, у відповідності до висновку експерта №1214 від 27.05.2025 р. становить - 407 821,81 грн., що значно більше ніж страхове відшкодування, то у відповідності до вимог ст.1194 ЦК України, з ОСОБА_2 до стягнення підлягає різниця між страховою виплатою та сумою відновлювального ремонту, що становить - 255 232,67 грн. (407 821,81 - 152589,14 +1500,00).
Крім того, за проведення експертизи вона вимушена була сплати кошти в сумі 8 500,00 грн., що підтверджується Договором №1214 про надання платних послуг з проведення експертизи колісних транспортних засобів від 21.05.2025 року.
У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 в її користь різницю між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту автомобіля в розмірі - 255 232,67 грн., судовий збір та витрати на залучення експерта. 
Відповідач ОСОБА_2 скористався своїм правом та 09.07.2026 року подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 . У відзиві зазначив, що позовні вимоги до себе не визнає, вважає, що у задоволенні вимоги про стягнення з нього 255 232,67 грн. слід відмовити повністю. Зокрема, позивач помилково припускає, що оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, то у цивільній справі з нього автоматично підлягає стягненню повністю весь розмір заявленої позивачем різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля Volvo ХС60, д.н.з. НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу та сумою, яка належить до стягнення із страховика. Позивач не довела трьох ключових елементів, без яких вимога до ОСОБА_2 не може бути задоволена: по-перше, що саме він повинен нести 100 % цивільної відповідальності; по-друге, що заявлений розмір шкоди є фактичним і необхідним для відновлення автомобіля; по-третє, що заявлена до нього сума не є сумою, яку мав би сплатити страховик у межах страхового покриття.
Він не заперечує наявність постанови про адміністративне правопорушення відносно нього. Однак ця постанова має обмежене преюдиційне значення, а саме підтверджує його вину у порушенні п.12.1 ПДР України, адміністративна постанова не встановлює: розмір матеріальної шкоди; причинний зв`язок кожного пошкодження автомобіля Volvo ХС60 із ДТП; відсутність вини або грубої необережності самої ОСОБА_1 ; співвідношення вини водіїв; належний розмір страхового відшкодування; обсяг можливої відповідальності ОСОБА_2 за ст. 1194 ЦК України.
У матеріалах справи №156/388/25 є висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 3724-Е від 27.11.2025, проведеної у межах адміністративної справи за постановою Волинського апеляційного суду. Цей висновок має принципове значення для цивільного спору, оскільки він стосується не розміру ремонту, а механізму ДТП, правил пріоритету та технічного причинного зв`язку. Експерт встановив, що дії водія автомобіля Volvo ХС60 ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 16.11 ПДР України та вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу». Зазначені приписи покладають на водія, який рухається другорядною дорогою або виїжджає на головну, обов`язок дати дорогу транспортним засобам, що наближаються головною дорогою. Саме ОСОБА_1 була водієм автомобіля, який мав виконати цей обов`язок. Ця обставина є ключовою: позивачка не була пасивним потерпілим, а була водієм джерела підвищеної небезпеки, яка здійснювала маневр виїзду та руху з другорядного напрямку на дорогу Р-15 і мала безумовний обов`язок дати дорогу транспортним засобам, що рухалися головною дорогою.
Крім того, у висновку №3724-Е від 27.11.2025 зазначено, що за наданими матеріалами експертним шляхом не вбачається можливим встановити, чи перебували дії водія Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 у причинному зв`язку з виникненням ДТП. Тобто навіть судовий експерт у межах адміністративної справи не підтвердив технічний причинний зв`язок дій ОСОБА_2 з ДТП у тій категоричній формі, яка необхідна для покладення на нього повної (100 %) майнової відповідальності у цивільному спорі.
Додатково звертає увагу суду на схему місця ДТП від 30.03.2025, яка міститься в матеріалах адміністративної справи №156/388/25. На схемі серед об`єктів дорожньої обстановки зазначено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», дорожню розмітку та розташування транспортних засобів Volvo ХС60, д.н.з. НОМЕР_2 , і Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , у зоні примикання і перехрестя. Наявність знака 2.1 має істотне значення для цієї цивільної справи, оскільки за Правилами дорожнього руху водій, який рухається з другорядного напрямку, зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються головною дорогою. Саме невиконання ОСОБА_1 цього обов`язку встановлено висновком судової інженерно-транспортної експертизи №3724-Е від 27.11.2025.
Важливо й те, що зафіксований у схемі та матеріалах справи характер пошкоджень не є нейтральним. У автомобіля марки Volvo ХС60 зазначені пошкодження лівої передньої частини, а у Skoda Octavia - лівої передньої дверки, лівої задньої дверки та заднього лівого колеса. Такий характер пошкоджень потребує спеціальної технічної оцінки та не дозволяє без проведення експертизи прийняти версію позивачки про повне завершення нею виїзду на головну дорогу і рух по своїй смузі до зіткнення. Навпаки, ці дані узгоджуються з необхідністю перевірити версію про зіткнення під кутом у момент виїзду Volvo ХС60 з другорядної дороги.
Крім того, навіть постанова Іваничівського районного суду від 19 червня 2025 року у справі №156/388/25 про адміністративне правопорушення містить висновок, що ОСОБА_1 , повертаючи з другорядної дороги на головну праворуч, не була достатньо уважною і не перевірила наявність перешкоди для руху з правого боку (п.4.24 Постанови). Отже, питання порушення нею ПДР вже випливає з матеріалів адміністративної справи, але не було вирішене в аспекті цивільно-правового розподілу шкоди між двома джерелами підвищеної небезпеки. Зауважу, що Волинський апеляційний суд переглядаючи вказану постанову Іваничівського районного суду Волинської області у справі №156/388/25, не спростовував висновків суду першої інстанції, а тільки розширив обґрунтування.
Тобто, судом встановлена обставина, що позивач ОСОБА_1 порушила п. 16.11 ПДР України та вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» і відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України ця обставина не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки факт порушення ПДР позивачем ОСОБА_1 доводиться рядом доказів узгодженими між собою, вважає, що виниклі правовідносини мають бути врегульовані відповідно до п.З ч.І ст.1188 та ч.1,2 ст. 1193 ЦК України. Тому постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не може бути механічно використана як підстава для стягнення з нього 100 % заявленої шкоди без оцінки дій самої позивачки.
За ст. 1188 ЦК України у разі взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якщо винними є всі особи, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. За ст.1193 ЦК України груба необережність потерпілого, яка сприяла виникненню або збільшенню шкоди, є підставою" для зменшення розміру відшкодування. Порушення водієм обов`язку «дати дорогу» є не другорядною формальністю, а однією з базових причин виникнення небезпеки на перехресті.
Позивач обґрунтовує вимогу до ОСОБА_2 висновком експерта № 1214 від 27.05.2025 в якому вартість відновлювального ремонту автомобіля Volvo ХС60 без урахування фізичного зносу визначена у розмірі 407 821,81 грн, а з урахуванням фізичного зносу - 152 589,14 грн. Саме різницю між цими величинами позивач фактично намагається покласти на ОСОБА_2 . ОСОБА_2 не заперечує, що практика Верховного Суду допускає стягнення з винної особи різниці між вартістю ремонту без урахування зносу та страховою виплатою із урахуванням зносу. Зокрема, такий підхід викладено у постанові КЦС ВС від 02.02.2022 у справі № 757/54513/16. Але ця практика не означає автоматичного стягнення будь-якої суми, зазначеної у приватному експертному висновку. Позивач повинен довести фактичну необхідність такого ремонту, причинний зв`язок усіх пошкоджень із конкретною ДТП, відсутність попередніх пошкоджень, економічну доцільність ремонту, правомірність включення ПДВ та належний обсяг страхового покриття. У цій справі таких доказів немає. Позивач не надала доказів фактичного проведення відновлювального ремонту, актів виконаних робіт, платіжних документів за ремонт, доказів придбання запасних частин, доказів ремонту на СТО - платнику ПДВ. Наявні в додатках документи підтверджують оплату експертного дослідження, але не оплату ремонту автомобіля.
Висновок № 1214 є доказом, поданим стороною, і відповідно до ст. 89, 102-106 ЦПК України не має наперед встановленої сили. Суд повинен оцінити його разом з іншими доказами. У ситуації, коли інший судовий експертний висновок № 3724-Е встановлює порушення з боку ОСОБА_1 та неможливість встановити причинний зв`язок дій ОСОБА_2 з виникнення ДТП, приватний товарознавчий висновок № 1214 не може бути достатньою підставою для стягнення з ОСОБА_2 повної заявленої суми.
Витрати на приватне експертне дослідження та правничу допомогу можуть бути розподілені лише за правилами ст. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи, необхідності, реальності та співмірності таких витрат. Оскільки висновок № 1214 не є достатнім доказом для задоволення вимоги до ОСОБА_2 , а спір потребує судової експертизи, витрати на його одностороннє замовлення не можуть автоматично покладатися пропорційно на ОСОБА_2 .
Позивач через свого представника подала відповідь на відзив в якому зазначила, що викладені мотиви у відзиві є ніщо інше як суб`єктивне тлумачення норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон 1961-IV), Цивільного кодексу України, КУпАП. Представник відповідача надає власну оцінку мотивувальної частини постанови Іваничівського районного суду Волинської області від 19 червня 2025 р. у справі №156/388/25, якою відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнено до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 березня 2025 р. Представник відповідача стверджує, що в даній дорожньо-транспортній пригоді є вина позивача ОСОБА_1 , а не відповідача ОСОБА_2 в підтвердження чого покликається на п.4.24. Постанови Іваничівського районного суду Волинської області від 19.06.2025 р. Твердження представника відповідача, що Іваничівським районним судом Волинської області від 19.06.2025 р. у справі №156/388/25 встановлено винуватість у дорожньо-транспортній пригоді позивача ОСОБА_1 не заслуговують на увагу. Звертає увагу суду, що відносно ОСОБА_1 судове рішення про визнання її винуватою за ст.124 КУпАП в порушенні вимог Правил дорожнього руху України, в результаті яких настала дорожньо-транспортна пригода, не приймалося. По-друге, звертає увагу суду, що колегія Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №234/16272/15-ц, в Розділі «Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права» наголосив: «У справі, яка переглядається, суд надав перевагу висновку експерта, яким встановлено часткову вину ОСОБА_2 у скоєнні ДТП. Тобто, при розгляді даної цивільної справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов СУД НЕ ВПРАВІ ОБГОВОРЮВАТИ ВИНУ ТАКОЇ ОСОБИ, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається» Отже, відсутність постанови суду про винуватість ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, звільняє останню як від доведення своєї невинуватості у дорожньо-транспортній пригоді в даній справі, так і від відшкодування майнової шкоди ОСОБА_2 . Підсумовуючи вищевикладене, сторона позивача заявила, що викладені представником відповідача ОСОБА_2 мотиви, щодо заперечень позовних вимог ОСОБА_1 є необґрунтованими, не вмотивованими та надуманими, які не заслуговують на увагу.
Позиція учасників процесу
Позивач в судове засідання не з`явилася, однак повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить підтвердження в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила. 
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись за зміст позову. Додатково зазначив, що під час ДТП 30.03.2025 року автомобіль позивача «Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Іваничівський районний суд визнав ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, Волинський апеляційний суд винесену постанову від 19.06.2025 року залишив без змін, отже позивач не зобов`язана доводити вину відповідача відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України. На ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП не складався, оскільки її дії не містять причинно-наслікового зв`язку з ДТП, а навпаки відповідач порушив декілька пунктів Правил дорожнього руху і саме його дії лежать в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП. Наголосив, що винуватість відповідача доведена в судовому порядку, а твердження представника відповідача про те, що позивач могла бути винуватою також у ДТП, яка трапилася 30.03.2025 року це лише суб`єктивна позиція сторони відповідача. Також зазначив, що ПАТ "НАСК "Оранта" після отримання позовної заяви, в якій є висновок експерта про вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, вирішила врегулювати даний спір та відшкодувала позивачу всю необхідну грошову суму. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, однак повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить підтвердження в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив.
Представник відповідача, адвокат Улибін-Вельгус В.В. заперечив щодо позовних вимог. Зазначив, що сторона відповідача не заперечує, що судом було встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. Наголосив, що вина особи може також встановлюватися іншими доказами, які є в матеріалах справи, покликався на докази в матеріалах справи № 156/388/25. Також послався на практику Верховного Суду про встановлення вини кожного учасника ДТП. Звернув увагу суду також на Постанову КЦС ВС від 27.05.2026 у справі №490/3823/24, яка виключає стягнення фізичного зносу без доказів реального ремонту новими деталями. 

Процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області Бєлоусова А.Є. від 23.04.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом осіб.
Ухвалою суду від 01.06.2026 року постановлено судові засідання з розгляду даної цивільної справи проводити у режимі відеоконференції за участю адвоката ОСОБА_4 .
В підготовчому судовому засіданні 01.06.2026 року протокольною ухвалою розгляд справи відкладено у зв`язку з клопотанням відповідача.
На підставі Указу Президента України від 02 червня 2026 року № 464/2026 «Про призначення судді» наказом голови суду від 03.06.2026 № 10/02-09 «Про відрахування судді ОСОБА_5 зі штату суду» 22 червня 2026 року суддю ОСОБА_5 відраховано зі штату Іваничівського районного суду Волинської області.
Ухвалою суду від 30.06.2026 року суддею Федечко М.О. прийнято до провадження цивільну справу №156/392/26 та продовжено строк розгляду справи на тридцять днів, тобто до 30.07.2026 включно.
Ухвалою суду від 06.07.2026 року постановлено судові засідання з розгляду даної цивільної справи проводити у режимі відеоконференції за участю адвоката Бакаєвича А.В.
Ухвалою суду від 08.07.2026 року долучено до матеріалів цивільної справи заяву представника позивача Бакаєвича А.В. про уточнення позовних вимог у справі №156/392/26 Позовні вимоги до ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" залишено без розгляду, ухвалено в подальшому розглядати цивільну справу з урахуванням уточнених позовних вимог. Витребувано з канцелярії Іваничівського районного суду Волинської області справу №156/388/25 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП.
Ухвалою суду від 21.07.2026 року продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Долучено до матеріалів цивільної справи №156/392/26 відзив на позовну заяву ОСОБА_1 . Долучено до матеріалів цивільної справи №156/392/26 відповідь на відзив. Закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що відповідно до копії полісу №АТ №5731653 з строком дії від 09.08.2024 до 08.08.2025 включно, обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на страхувальника ОСОБА_6 встановлена страхова сума за шкоду завдану майну 160 000,00 грн., забезпечений транспортний засіб Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 14).
Згідно з копією відповіді на адвокатський запит від 22.01.2026 року, між НАСК «ОРАНТА» та страхувальником (відповідачем) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220404594 від 16.04.2024 року. Термін дії договору страхування з 17.04.2024 по 16.04.2025 (а.с. 27-28). Франшиза 1500 грн, ліміт за шкоду майну 160000 грн. 
Згідно з копією постанови Іваничівського районного суду від 19.06.2025 року (справа №156/388/25) ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення в розмірі 850,00 грн., а саме за те що він на автодорозі Р-15 поблизу с. Литовеж Волинської області 30.03.2025 о 20 год 00 хв керував автомобілем марки «Skoda Octavia», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , належним ОСОБА_7 , та, здійснюючи маневр обгону, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Volvo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який виїхав з прилеглої території, внаслідок зіткнення автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Також у п.4.24 вище вказаної постанови суддя вказує про те, що заслуговує на увагу та обставина, що потерпіла ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volvo», і сама у день ДТП певною мірою знехтувала вимогами Правил дорожнього руху, зокрема, не була досить уважною і повертаючи з другорядної дороги на головну праворуч, не перевірила наявність перешкоди для руху з правого боку. Водночас до адміністративної відповідальності притягається лише та особа, протиправні дії якої перебували у причинному зв`язку з наслідками, що настали. І такими діями є саме дії водія ОСОБА_2 , котрий не обрав в установлених межах безпечну швидкості руху, не врахував дорожню обстановку на конкретній ділянці автошляху, здійснював маневр обгону у безпосередній близькості від перехрестя з другорядною дорогою.
Відповідно до копії постанови Волинського апеляційного суду від 22.12.2025 року (справа №156/388/25) апеляційну скаргу адвоката Улибіна-Вельгуса В.В. залишено без задоволення, а постанову Іваничівського районного суду від 19.06.2025 року, щодо ОСОБА_2 , без змін (а.с. 19-22). Апеляційний суд у вище вказаній постанові вказує про те, що саме внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог п. 12.1 ПДР України виникла дана ДТП. Так як, останній, 30.03.2025 року о 20 год. 00 хв. на автодорозі Р-15 поблизу с. Литовеж Волинської області керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia» та здійснюючи маневр обгону іншого транспортного засобу, пов`язаний із виїздом на смугу зустрічного руху в тому місці, де цього не можна було робити згідно Правилами дорожнього руху (на ділянці шляху, де транспортні потоки протилежних напрямків розділені горизонтальною дорожньою розміткою 1.1), з`ясувавши наявність перешкоди у виді автомобіля марки «Volvo», не зміг уникнути зіткнення, оскільки не врахував наявності на власній смузі руху іншого транспортного засобу, котрого ОСОБА_2 намагався обігнати. Отже, водій ОСОБА_2 не обрав в установлених межах безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку на конкретній ділянці автошляху, внаслідок цього сталось ДТП - зіткнення автомобілів Skoda Octavia» та «Volvo», що спричинило механічні пошкодження вказаних транспортних засобів. Також зазначив, що усі твердження сторони захисту не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і, на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_2 адміністративної відповідальності.
Крім того, у вище наведеній постанові Апеляційний суд не прийняв до уваги висновок експерта від 27.11.2025 року за №3724-Е за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП, оскільки він суперечив іншим дослідженим в ході розгляду справи доказам, і не надавав відповіді на поставлені в постанові про призначення судової інженерно транспортної експертизи від 30.07.2025 року питання.
Відповідно до ремонтної калькуляції ПАТ НАСК «ОРАНТА» щодо транспортного засобу «Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 , загальна сума вирахувань зношення запчастин з ПДВ становить 54 346,47 грн. (а.с. 29).
Представником ПАТ НАСК «ОРАНТА» здійснювався огляд транспортного засобу «Volvo ХС60» після ДТП, про що свідчить протокол огляду транспортного засобу від 31.03.2025 року з фотосвітлинами (а.с. 30).
Також додані фотосвітлини листування ПАТ НАСК «ОРАНТА» з позивачем щодо суми страхового відшкодування (а.с. 33-34).
Відповідно до копії квитанції, на рахунок позивача 02.05.2025 року надійшли грошові кошти від ПАТ НАСК «ОРАНТА» в розмірі 52796,47 грн. як страхове відшкодування згідно договору №220404594. (а.с. 35).
Листом до ПАТ НАСК «ОРАНТА» та до ОСОБА_2 від 09.05.2025 року позивач повідомила про проведення експертизи незалежним експертом та огляд її автомобіля «Volvo ХС60», що відбудеться 21.05.2025 в с.Литовеж (а.с. 36).
Відповідно до договору №1214 про надання платних послуг з проведення експертизи (дослідження) колісних транспортних засобів від 21.05.2025 року, ФОП ОСОБА_8 та позивач уклали договір про проведення експертизи. Позивачем було сплачено грошові кошти за надані послуги ОСОБА_8 в сумі 8500,00 грн., про що свідчить рахунок-фактура №1214 від 21.05.2025 року та квитанція АТ «Укрпошта» (а.с. 39-41).
Згідно з висновком експерта від 27.05.2025 року №1214 та додатків №1-5 до Висновку, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Volvo ХС60, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 407821,81 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля марки Volvo ХС60, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 152589,14 грн. На сторінці 6 вище вказаного висновку експерт вказує на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Volvo ХС60, реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 152589,14 грн.
Відповідно до копій скріншотів квитацій, на рахунок позивача від ПАТ НАСК «ОРАНТА» 05.06.2026 року надійшли грошові кошти в сумі 79 950,00 грн. та 4975,00 грн. (а.с. 104-105). Як ствердив в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги страховою компанією були повністю задоволені, виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 152589,14 грн. у зв"язку з чим позовні вимоги до страхової компанії були залишені без розгляду ухвалою суду. 
Суд також в судовому засіданні, за клопотанням представника відповідача оглядав матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП (справа №156/388/25). З матеріалів справи встановлено, що на ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №286140 від 30.03.2025 року за ст. 124 КУпАП. Працівниками поліції було складено схему місця ДТП від 30.03.2025 року на якій зображено транспортні засоби з механічними пошкодженнями та місце зіткнення автомобілів, інші дорожні знаки та дорожню розмітку. Постановою від 19.06.2025 року Іваничівського районного суду ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 разом із захисником подав апеляційну скаргу на рішення суду, однак апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_2 , адвоката Улибіна-Вельгуса В.В. було залишено без задоволення, а постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 19 червня 2025 року, щодо ОСОБА_2 , без змін.
Застосоване судом законодавство 
Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Частиною 5 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права,має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст.1193 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п.2.1 ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону № 1961-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст.6 цього Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п.12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
За змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки ( ст. 29 Закону 1961-IV).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, що у справах про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, належним відповідачем у межах ліміту страхового відшкодування є страховик, а покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Вказані роз`яснення знайшли своє закріплення і у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 та Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі №757/54513/16.
Отже, відшкодування майнової шкоди в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахуванням фізичного зносу його складових (деталей) є можливим виключно за умови належного документального підтвердження факту реального проведення такого ремонту, під час якого, зокрема були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів.
За відсутності в матеріалах справи доказів фактичного виконання ремонтних робіт, понесення витрат на придбання нових деталей, розмір реальних збитків, що підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдану шкоду, має визначатись обов`язково з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого майна, оскільки протилежне призведе до безпідставного поліпшення стану речі та збагачення потерпілого за рахунок правопорушника.
Вказаний висновок викладено у постанові ВС від 27.05.2026 у справі справа № 490/3823/24 (провадження № 61-13184св25).
Висновки суду
Судом встановлено, що 30.03.2025 року о 20 год. 00 хв. на автодорозі Р-15 поблизу с. Литовеж, Володимирського району Волинської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», р.н.з. НОМЕР_1 , під час здійснення маневру обгону, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 під її керуванням, який виїхав з прилеглої території, внаслідок зіткнення транспортний засіб «Volvo ХС60» р.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Дії ОСОБА_2 були кваліфіковано за ст.124 КУпАП, як порушення вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України. 
19.06.2025 року постановою у справі №156/388/25, провадження №3/156/345/25 Іваничівським районним судом Волинської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу з розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. 22.12.2025 року постановою Волинського апеляційного суду постанову Іваничівського районного суду Волинської області від 19.06.2025 року у справі №156/388/25, залишено без змін. 
На момент вчинення 30.03.2025 року ДТП, в ОСОБА_2 був укладений договір страхування (страховий поліс №220404594) з ПАТ «HACK «ОРАНТА». Згідно даного полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складала 160 000,00 грн., розмір франшизи 1 500,00 грн. Даний договір був діючий станом на дату ДТП 30.03.2025 року.
З метою захисту своїх прав позивач звернулася в суд з позовом до ПАТ «HACK «ОРАНТА» та до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення суми страхового відшкодування. Однак, на момент розгляду цивільної справи в суді, відповідач ПАТ «HACK «ОРАНТА» , виплатила страхове відшкодування позивачці, внаслідок чого, остання звернулася до суду з заявою про залишення позовних вимог до страхової компанії без розгляду та судом було постановлено позовні вимоги позивача до ПАТ "НАСК "Оранта" залишити без розгляду. Тобто розгляд цивільної справи здійснювався з урахуванням уточнених позовних вимог, а саме про стягнення з ОСОБА_2 різниці між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту автомобіля в сумі 255 232,67 грн. 
В судовому засіданні суд досліджував матеріали справи №156/388/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 . У постанові суду, яка набрала законної сили, досліджуючи обставини та механізм ДТП суддя зазначив, що потерпіла ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volvo», і сама у день ДТП певною мірою знехтувала вимогами Правил дорожнього руху, зокрема, не була досить уважною і повертаючи з другорядної дороги на головну праворуч, не перевірила наявність перешкоди для руху з правого боку. Водночас до адміністративної відповідальності притягається лише та особа, протиправні дії якої перебували у причинному зв`язку з наслідками, що настали. І такими діями є саме дії водія ОСОБА_2 , котрий не обрав в установлених межах безпечну швидкості руху, не врахував дорожню обстановку на конкретній ділянці автошляху, здійснював маневр обгону у безпосередній близькості від перехрестя з другорядною дорогою. 
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Оскільки вину ОСОБА_2 у порушенні Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача, встановлено постановою Іваничівського районного суду від 19.06.2025 у справі №156/388/25, яка набрала законної сили, факт заподіяння шкоди саме з вини ОСОБА_2 додаткового доведення не потребує.
Згідно з п.12.1 ст.12 та п.36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. У полісі ЕР №220404594 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16.04.2024 року, франшиза зазначена у розмірі 1500,00 грн.
Згідно з висновком експерта від 27.05.2025 року №1214 та додатків №1-5 до Висновку, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Volvo ХС60, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 407821,81 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля марки Volvo ХС60, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 152589,14 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу складових складає 152589,14 грн.
Позивач, посилаючись на ст.1194 ЦК України та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає, що відповідач повинен сплатити позивачу різницю між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту автомобіля в розмірі - 255 232,67 грн. В судовому засіданні представник позивача на запитання суду підтвердив, що на даний час автомобіль позивача не відремонтований.
Визначаючи фактичний розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню заподіювачем, суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.05.2026 у справі № 490/3823/24 (провадження № 61-13184св25).
Щодо врахування фізичного зносу Верховний Суд, пославшись на п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», а також на постанови Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 та Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 757/54513/16, зазначив, що відшкодування майнової шкоди в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування фізичного зносу його складових (деталей) є можливим виключно за умови належного документального підтвердження факту реального проведення такого ремонту, під час якого, зокрема, були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів. За відсутності в матеріалах справи доказів фактичного виконання ремонтних робіт та понесення витрат на придбання нових деталей розмір реальних збитків, що підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдану шкоду, має визначатися обов`язково з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого майна, оскільки протилежне призведе до безпідставного поліпшення стану речі та збагачення потерпілого за рахунок правопорушника.
При цьому Верховний Суд наголосив, що підставою для скасування судових рішень у тій справі стало саме те, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, проігнорував відсутність у матеріалах справи жодних доказів на підтвердження факту проведення позивачем ремонту пошкодженого автомобіля та помилково здійснив розрахунок розміру відшкодування майнової шкоди виходячи з вартості відновлювального ремонту без урахування зносу.
Щодо податку на додану вартість Верховний Суд у тій самій постанові виходив із того, що згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, при цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту; ставка податку на додану вартість встановлюється у розмірі 20 відсотків (пп. «а» п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України). Верховний Суд вказав, що вартість ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість стягується судом лише після надання документів про такі витрати, а суди у таких випадках мають з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником податку на додану вартість, а також понесення позивачем витрат зі сплати цього податку. Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 22.12.2020 у справі № 565/1210/19, від 21.12.2020 у справі № 911/286/20 та від 12.07.2023 у справі № 591/1861/22.
Застосовуючи наведені висновки до спірних правовідносин, суд враховує, що матеріали справи не містять доказів фактичного проведення позивачем відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Volvo ХС60, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 або придбання нових складових для нього; висновок експерта від 27.05.2025 складено розрахунковим методом. Крім того, на питання суду представник позивача підтвердив, що ремонт вище вказаного автомобіля на даний час не здійснювався. 
Водночас доводи позивача про обчислення розміру шкоди без урахування коефіцієнта фізичного зносу складових не ґрунтуються на наведеному висновку Верховного Суду.
Оскільки, в матеріалах справи відсутні докази фактичного виконання ремонтних робіт, понесення витрат на придбання нових деталей, розмір реальних збитків, що підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдану шкоду, має визначатись обов`язково з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу.
Як уже встановлено судом, вартість відновлювального ремонту атомобіля з урахуванням зносу складових складає 152589,14 грн, саме така сума була виплачена позивачу, як страхове відшкодування страховою компанією в межах ліміту відшкодування 160000 грн., а отже за таких обставин позивачка на даний час може претендувати лише на стягнення франшизи, яка згідно полісу становить 1500 грн. 
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У поданому позові сторона позивача просила стягнути судові витрати пропорційно з двох відповідачів, а саме сплачений судовий збір 3535,25 грн. та понесені витрати на залучення експерта 8500,00 грн. 
Проте, за заявою позивача, судом було залишено без розгляду позовні вимоги до одного з відповідачів ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", а отже суд розглядає питання щодо розміру судових витрат пропорційно до кількості відповідачів, що були зазначені у позові, що в свою чергу відображається на сумі судового збору до ціни позову 2552,32 грн. та витрат на залучення експерта в сумі 4250,00 грн.
При цьому, по справі позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 255 232,67 грн. з яких задоволено на загальну суму 1500,00 грн., у зв`язку із частковим задоволенням позову (0,59 %) на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 15,06 грн. судового збору та 25,08 грн. понесених витрат на залучення експерта.
Керуючись, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 82, 89, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень у рахунок відшкодування суми франшизи .
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 15 (п`ятнадцять) гривень 06 копійок та 25 (двадцять п`ять) гривень 08 копійок понесених витрат на залучення експерта.
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація щодо сторін та інших учасників справи:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса:  АДРЕСА_1 .
Представник позивача ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Представник відповідача Улибін - Вельгус Володимир Володимирович, РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: Героїв ЗСУ, 6/18, м. Нововолинськ, Волинська область.
Повний текст рішення суду складено та підписано 20 серпня 2026 року.

Суддя М. О. Федечко