ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 м. Дніпро Справа № 904/5629/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),
суддів Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,
секретар судового засідання Абадей М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Першого заступника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2025 (суддя Дичко В.О.; повне рішення складено 13.10.2025) у справі № 904/5629/24
за позовом Західної окружної прокуратури міста Дніпро Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро
до відповідача-1 – Комунального підприємства «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради, м. Дніпро
відповідача-2 – Фізичної особи-підприємця Вахідова Ельвіна Ельтоновича, м. Дніпро
третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каверіна 1», м. Дніпро
про визнання недійсним договору та витребування майна,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання недійсним укладеного 05.07.2024 Комунальним підприємством «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради з Фізичною особою-підприємцем Вахідовим Ельвіном Ельтоновичем договору № Б-3550 щодо використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням та зобов`язання останнього повернути об`єкт благоустрою шляхом демонтажу тимчасової споруди.
Позов обґрунтований передаванням у користування земельної ділянки комунальної форми власності з порушенням вимог земельного законодавства на підставі удаваного правочину, оскільки внаслідок надання об`єкту благоустрою для його використання не за функціональним призначенням у господарській діяльності суб`єкту підприємницької діяльності, останній фактично набув право оренди землі за відсутності правовстановлюючих на те документів.
Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 02.10.202 відмовив в задоволенні позову у справі № 904/5629/24.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що спірний договір передбачає право фізичної особи на використання об`єкту благоустрою не за функціональним призначенням, а не право оренди землі комунальної форми власності, тому доводи прокурора про фактичне вчинення правочину щодо оренди такої земельної ділянки є помилковими, оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» не містить застережень щодо обов`язкового набуття суб`єктом господарювання права користування земельною ділянкою, як передумови для отримання дозволу на встановлення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2025 у справі № 904/5629/24 і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Скаржник зазначив, що переданий у користування не за функціональним призначенням об`єкт благоустрою є прибудинковою територію, водночас її використання Фізичною особою-підприємцем Вахідовим Ельвіном Ельтоновичем на підставі спірного правочину відбувається без погодження з усіма співвласниками багатоквартирного будинку, що є порушенням їх права спільної сумісної власності, а встановлення на цій території тимчасової споруди відбулося без дотримання правил пожежної безпеки, норм ДБН та без отримання паспорту прив`язки, що суперечить будівельним, санітарним і протипожежним нормам.
На думку прокурора, сторони вчинили удаваний правочин, оскільки угода про надання у користування об`єкту благоустрою не за функціональним призначенням, фактично приховує інший правочин – договір оренди земельної ділянки, укладення якого передбачає вчинення низки дій, передбачених чинним земельним законодавством, як-от ухвалення місцевою радою рішення про передачу земельної ділянки комунальної форми власності в оренду, отримання землевпорядної документації тощо.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Дніпровська міська рада і Комунальне підприємство «Дніпровські активи «Дніпровської міської ради» у відзиві заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а оскаржене рішення місцевого господарського суду без змін.
Комунальне підприємство і міська рада зазначили, що предметом спірного правочину є об`єкт благоустрою, передавання якого у тимчасове користування не за функціональним призначенням перебуває у межах його повноважень, тому доводи прокурора про фактичне укладення договору оренди землі комунальної форми власності вважають необґрунтованими. Своєю чергою, використання частини прибудинкової території без погодження з мешканцями багатоквартирного будинку може бути підставою для розірвання спірного правочину, а не визнання його недійсним, водночас скарг від власників багатоквартирного будинку, частина прибудинкової території якого використовується суб`єктом підприємницької діяльності на підставі спірного договору, до комунального підприємства не надходило.
Комунальне підприємство і міська рада вважають, що літні майданчики законодавчо віднесені до малих архітектурних форм, тобто об`єктів благоустрою, порядок використання яких відповідно норм Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебуває у межах його повноважень, а передання таких об`єктів у використання не за функціональним призначенням не передбачає набуття права оренди земельною ділянкою на якій вони розташовані, тому доводи прокурора про фактичне укладення договору оренди землі є безпідставними. Крім того, Верховний Суд в постанові від 12.06.2018 у справі № 905/1552/16 зазначив, що тимчасової споруди встановлюються без оформлення права оренди на земельну ділянку.
На думку комунального підприємства, позов прокурора не містить ефективного способу захисту, оскільки спірний правочин вичерпав свою дію, водночас визнання недійсним виконаного договору без вимоги про застосування наслідків його не дійсності не спричинить належного захисту порушених прав.
Фізична особа-підприємець Вахідов Ельвін Ельтонович у відзиві заперечив проти доводів апеляційної скарги з тих же підстав, що і міська рада з комунальним підприємством, додавши, що встановлений ним літній майданчик є малою архітектурною формою, а не тимчасовою спорудою, тому для його монтажу законодавство не передбачає отримання паспорту прив`язки чи договору оренди земельної ділянки.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 12.12.2025 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2025 у справі № 904/5629/24.
У судовому засіданні 16.06.2026 колегія суддів оголосила вступну та резолютивну частини постанови.

5. Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Комунальне підприємство «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради (орган контролю) уклало 05.07.2024 з Фізичною особою-підприємцем Вахідовим Ельвіном Ельтоновичем (користувач) договір № Б-3550 про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням, відповідно до пункту 1.1 якого орган контролю, що діє від власного імені, на підставі повноважень, наданих територіальною громадою м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, надає користувачу об`єкт благоустрою, визначений пунктом 1.2 цього договору, розташований на територіях, які віднесено до сфери контролю, за плату на визначений термін для використання об`єкта не за функціональним призначенням, а користувач зобов`язується використовувати визначений пунктом 1.2 цього договору об`єкт благоустрою та здійснити оплату за тимчасове використання об`єкта благоустрою не за функціональним призначенням відповідно до умов цього договору, виконувати інші обов`язки згідно з цим договором.
На підставі пункту 1.2 договору найменування ОБ, який надається для використання: частина території загального користування – «території багатоквартирної забудови», з видом покриття «вуличні тротуари із твердим покриттям», площею 24 м^2.
Спосіб, в який об`єкт благоустрою буде використано не за функціональним призначенням – встановлення невластивих об`єкту благоустрою елементів, які призначені і використовуються для: нетривалого відпочинку людей, проведення розважальних заходів, сезонної роздрібної торгівлі й ресторанного господарства, що відкриті для обслуговування населення на відповідний сезон року (під тентами, на верандах, у павільйонах легкого типу, збірні й переносні), демонстрації товарів, обслуговування покупців і проведення грошових розрахунків з покупцями під час продажу товарів та надання послуг поза стаціонарними торговельними об`єктами.
Місцезнаходження ОБ – у районі м. Дніпро, вулиця Робоча, 79, у межах, визначених схемою ОБ (додаток 1), що є невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно з пунктом 1.3 Договору право на використання ОБ не за функціональним призначенням виникає у користувача з 08.07.2024 і діє строком до 08.08.2024.
Відповідно до пункту 1.4 договору виконання умов цього договору та використання ОБ не за функціональним призначенням не може бути наслідком виникнення у користувача права власності на зазначені існуючі або відновлені об`єкти благоустрою та їх частини.
Згідно з підпунктом 2.2.3 пункту 2.2 Договору користувач зобов`язаний своєчасно здійснювати плату за тимчасове використання ОБ не за функціональним призначенням відповідно до умов Договору.
Згідно з пунктом 4.1 договору плата за отримане на підставі цього договору право використання ОБ розраховується, виходячи з конкретних умов використання ОБ (ступінь пошкодження елементів благоустрою, ускладнення руху пішоходів і транспорту, погіршення умов життєдіяльності, забруднення (засмічення) території, що є наслідком використання об`єкта (об`єктів) благоустрою не за функціональним призначенням).
Відповідно до пункту 4.2 договору орган контролю визначає плату під час оформлення договору та має право її змінювати протягом дії договору у разі внесення змін до розрахункових даних.
Згідно з пунктом 4.3 договору плата обраховується диференційовано, залежно від фактичного виду ОБ, виду робіт та способу і строків його використання та враховує як період безпосереднього використання ОБ, так і період відновлення благоустрою (звільнення об`єктів благоустрою).
На підставі абзацу 1 пункту 4.4 договору розмір плати розраховується відповідно до калькуляції вартості плати за тимчасове використання об`єктів благоустрою м. Дніпра (додаток 2), що є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з пунктом 9.1 Договору Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє строком до 08.08.2024, а в частині обов`язку користувача щодо здійснення розрахунків та сплати штрафних санкцій та пені – до повного виконання користувачем зазначених зобов`язань.
Комунальне підприємство «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради уклало 06.08.2024 з Фізичною особою-підприємцем Вахідовим Ельвіном Ельтоновичем додаткову угоду до договору про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням від 05.07.2024 № Б-3550.
На підставі пункту 1 Додаткової угоди відповідно до пунктів 3.2.1, 11.2 договору про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням від 05.07.2024 № Б-3550, враховуючи заяву від 06.08.2024 № 1.5.1908, сторони дійшли згоди про продовження дії Договору, у зв`язку з чим домовились:
Викласти пункт 1.3 договору у редакції такого змісту:
«Право на використання ОБ не за функціональним призначенням виникає у користувача з моменту підписання сторонами цього Договору і діє до 31.12.2024».
Викласти пункт 9.1 договору у редакції такого змісту:
«Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє строком до 31.12.2024, а в частині обов`язку користувача щодо здійснення розрахунків та сплати штрафних санкцій та пені – до повного виконання користувачем зазначених зобов`язань».
Згідно з пунктом 2 додаткової угоди невід`ємною частиною цієї додаткової угоди є калькуляція вартості плати за тимчасове використання об`єктів благоустрою м. Дніпро від 06.08.2024 № 00000003556, що додається.
Відповідно до пункту 3 додаткової угоди ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору, набирає чинності з моменту її підписання та діє з 09.08.2024.
Інспекція з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради 05.12.2024 склала акт обстеження земельної ділянки № 0027, яка розташована за такою адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, в районі буд. № 79.
В Акті вказана інформація про земельну ділянку:
Кадастровий номер земельної ділянки: 1210100000:07:272:0045.
Загальна площа земельної ділянки: 0,0946 га.
Форма власності: комунальна власність.
Цільове призначення: 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
За результатами обстеження земельної ділянки встановлено, що доступ до земельної ділянки: вільний.
Ресторан-бар « 3 Lives» знаходиться в підвальному приміщенні 5-типоверхового житлового будинку за адресою: вул. Робоча, 79 на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:07:272:0045. Між цим будинком і будівлею за адресою: вул. Робоча, 79-А прибудовано закритий вихід зі сходами з підвального приміщення на вул. Робоча і внутрішню прибудинкову територію. З внутрішньої північної сторони 5-типоверхового житлового будинку біля виходу з ресторану-бару облаштовано під навісом літній майданчик.
Заїзд здійснюється зі сторони вулиць Робоча та Професора Герасюти (колишня назва – Каверіна). Площа земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:07:272:0045 орієнтовно становить 0,0946 га.

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань).
Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 Цивільного кодексу України).
Таким чином, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України).
Апеляційний господарський суд зазначає, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому під час надання оцінки відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їхніх дій, так і певних правових наслідків. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, від 03.11.2020 у справі № 920/611/19, від 01.10.2020 у справі № 910/21935/17, від 19.08.2020 у справі № 915/1302/19.
Своєю чергою, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України є удаваним.
Верховний Суд у постановах від 02.02.2022 у справі № 927/1099/20 та від 03.11.2021 у справі № 918/1226/20 зазначив, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації є два правочини: один – удаваний, а інший – той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.
З`ясувавши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має встановити, який саме правочин вчинено сторонами, та вирішити спір із застосуванням норм, які регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.
Матеріалами справи підтверджується укладення між Комунальним підприємством «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради і Фізичною особою-підприємцем Вахідовим Ельвіном Ельтоновичем договору, відповідно до якого останній набув право користування частиною території загального користування із встановленням на ній невластивих об`єкту благоустрою елементів, тобто використання об`єкту благоустрою не за цільовим призначенням.
Господарським судом встановлено і не заперечується учасниками провадження у справі, що на підставі спірного правочину Фізична особа-підприємець Вахідов Ельвін Ельтонович на прилеглій до багатоквартирного будинку території встановив літній майданчик – кафе площею 24 м^2, метою чого є ведення підприємницької діяльності з роздрібної торгівлі та ресторанного господарства.
Спірний правочин укладено відповідно до положень Правил благоустрою території міста Дніпра № 44/43 від 27.11.2013 і Порядку передачі об`єктів (елементів) благоустрою м. Дніпра в тимчасове використання не за функціональним призначенням для здійснення господарської діяльності у сфері споживчого ринку та послуг № 96/35 від 19.09.2018.
З метою встановлення фактичних правовідносин, які склалися між сторонами, необхідних для оцінки доводів скаржника, що укладений сторонами спірний договір має ознаки удаваного правочину, апеляційний господарський суд зважає на зміст договору і фактичні обставини справи.
Відповідно до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 Правил № 44/43 вони є нормативно-правовим актом, який встановлює порядок благоустрою та утримання об`єктів благоустрою міста, визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста, що спрямовані на створення інклюзивного для життєдіяльності людини довкілля, збереження та охорону навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Згідно з пунктом 1.1 Порядку № 96/35 він визначає організаційно-правові основи відносин, що виникають між власником об`єкта благоустрою, яким є територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, та суб`єктами господарювання, фізичними особами-підприємцями і юридичними особами всіх форм власності, у зв`язку з використанням об`єктів благоустрою м. Дніпра не за функціональним призначенням, що має тимчасовий характер (тимчасове погіршення стану об`єктів благоустрою, видалення, переміщення, знищення з подальшим відновленням, внесення змін, створення перешкод у користуванні, обмеження доступу тощо). Порядок є регуляторним актом, застосування та виконання якого є обов`язковим суб`єктами господарювання усіх форм власності, підприємствами, установами, організаціями, закладами та фізичними особами при проведенні на території м. Дніпра та об`єктах загального користування, віднесених до сфери відпочинку, розваг, споживчого ринку та послуг, робіт (здійснення заходів), зазначених у пункті 1.5 Порядку.
Таким чином, наведені Правила № 44/43 і порядок 96/35 регулюють порядок утримання об`єктів благоустрою у м. Дніпрі і правовідносини між територіальною громадою міста і суб`єктами господарювання щодо використання цих об`єктів не за функціональним призначенням. Також договір має таку назву – «про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням», у зв`язку з чим його сторони вважають, що умови правочину визначають порядок використання Фізичною особою-підприємцем Вахідовим Ельвіном Ельтоновичем належним територіальній громаді м. Дніпра об`єктом благоустрою – частиною прибудинкової території з твердим покриттям площею 24 м^2.
Апеляційний господарський суд зазначає, що правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, які спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини регулюються Законом України «Про благоустрій населених пунктів».
Відповідно до статті 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.
За змістом статті 14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.
Закон України «Про благоустрій населених пунктів» надає визначення такому поняттю як «мала архітектурна форма», яка відповідно до пункту 9 частини першої статті 21 Закону є одним з елементів (частиною) об`єктів благоустрою. Мала архітектурна форма – це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.
До малих архітектурних форм належать:
альтанки, павільйони, навіси;
паркові арки (аркади) і колони (колонади);
вуличні вази, вазони і амфори;
декоративна та ігрова скульптура;
вуличні меблі (лавки, лави, столи);
сходи, балюстради;
паркові містки;
огорожі, ворота, ґрати;
інформаційні стенди, дошки, вивіски;
інші елементи благоустрою, визначені законодавством.
Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, норм і правил (частина друга статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів).
Таким чином, у розумінні Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мала архітектурна форма – це допоміжна архітектурна споруда об`єкта благоустрою, що використовується для поліпшення естетичного вигляду громадських місць, забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини, доповнюючи композицію будинків, будівель тощо. Тобто, мала архітектурна форма є одним з елементів об`єктів благоустрою та не призначена для ведення підприємницької діяльності.
Своєю чергою, у використанні невеликих об`єктів, що не є нерухомим майном, для провадження підприємницької діяльності, законодавець застосовує інше поняття – «тимчасова споруда», визначення якому надає Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до положень частин другої-четвертої статті 28 якого тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності-одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».
Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказом № 244 від 21.10.2011 затвердило Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, відповідно до пункту 2.1 якого підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС.
Апеляційний господарський суд зауважує, що Порядок № 96/35, відповідно до умов якого укладено спірний договір, затверджений міською радою також із урахуванням Правил № 44/43, відповідно до підпункту 19.1 пункту 19 яких порядок розміщення та утримання тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у місті Дніпропетровську встановлюється міською радою разом із комплексною схемою розміщення ТС у місті на підставі Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіонбуду України від 21.10.2011 № 244. Тобто, міська рада власним рішенням затвердила порядок розміщення тимчасових споруд для ведення підприємницької діяльності, який корелюється положеннями Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності № 244.
Таким чином, не зважаючи на смислову тотожність понять «мала архітектурна форма» і «тимчасова споруда» у будівельному розумінні, оскільки основною ознакою цих об`єктів є відсутність фундаменту і те, що вони не належать до нерухомого майна, вищезазначені нормативні документи чітко виокремлюють їх технічні та функціональні відмінності, а саме:
- мала архітектурна форма – це елемент об`єкту благоустрою, метою якого є формування сприятливого, безпечного та зручного для життєдіяльності людини середовища;
- тимчасова споруда – це одноповерхова споруда площею до 30 м^2, виготовлена з полегшених матеріалів, метою створення якої є здійснення підприємницької діяльності.
Зміст спірного правочину свідчить, що Фізична особа-підприємець Вахідов Ельвін Ельтонович (користувач) отримав від Комунального підприємства «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради у тимчасове користування не за функціональним призначенням 24 м^2 прибудинкової території, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» є об`єктом благоустрою, водночас встановленими обставинами справи підтверджено, що на вказаному об`єкті благоустрою користувач облаштував навіс літнього майданчику ресторану, тобто фактично встановив тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності, розміщення якої за висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 18.10.2018 у справі № 821/140/18 та від 24.01.2020 у справі № 821/235/18, має відповідати, в тому числі Єдиним правилам ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони і здійснюватися на підставі дозвільного документу – паспорта прив`язки. Це означає, що розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності повинно відповідати всім вимогам закону, містобудівної документації, будівельним, санітарним, протипожежним, екологічним та іншим нормам, державним стандартам і правилам, локальним нормативно-правовим актам органів місцевого самоврядування та іншим актам, дотримання яких вимагається під час перевірки намірів замовника щодо розташування таких споруд.
У зв`язку із викладеним, апеляційний господарський суд доходить висновку, що існування між учасниками цивільного обороту правовідносини у сфері благоустрою, які підтверджують право використання об`єкту благоустрою, не звільняють користувачів від обов`язку дотримання правил встановлення тимчасових споруд для ведення підприємницької діяльності, зокрема отримання паспорта прив`язки. 
З огляду на встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд доходить висновку, що спірний договір про використання об`єктів благоустрою не за функціональним призначенням вчинений з метою приховання іншого правочину – набуття права розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, який у свою чергу не відповідає вищенаведеним вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку № 244, Правилам № 44/43 та Порядку № 96/35, у зв`язку з чим на підставі положень статті 215 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсним.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 05.11.2020 у справі № 766/8919/18 зазначив, що ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, які перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.
Сам собою факт, що земельну ділянку не передано у власність чи в користування співвласникам багатоквартирного будинку у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, не змінює правового статусу цієї земельної ділянки як прибудинкової території та не дає право використовувати її без згоди співвласників будинку (постанова Верховного Суду від 24.06.2026 у справі № 308/1590/16-ц).
Матеріалами справи підтверджується і не заперечується сторонами, що спірна тимчасова споруда розташована впритул до житлового багатоквартирного будинку на прибудинковій території, тобто на території, призначеній для розміщення та обслуговування житлового будинку й належних до нього будівель і споруд та має задовольняти інтереси всіх мешканців цього будинку, водночас Фізична особа-підприємець Вахідов Ельвін Ельтонович встановив її на прибудинковій території без погодження із співвласниками цього багатоквартирного будинку, що є порушенням їх прав.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд доходить висновку, що наявні передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України підстави для скасування рішення місцевого господарського суду та ухвалення нового.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати скаржника щодо сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Першого заступника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2025 у справі № 904/5629/24 задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2025 у справі № 904/5629/24 скасувати.
Позов задовольнити.
Визнати недійсним договір № Б-3550 про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням, укладений 05.07.2024 Комунальним підприємством «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради з Фізичною особою-підприємцем Вахідовим Ельвіном Ельтоновичем.
Зобов`язати ОСОБА_1 повернути Дніпровській міській раді об`єкт благоустрою – (земельну ділянку), площею 24 м^2, розташовану у районі буд. АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу тимчасової споруди – літнього майданчика кафе (ресторану).
Стягнути з Вахідова Ельвіна Ельтоновича ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (пр. Дмитра Яворницького, 38, м. Дніпро; код ЄДРПОУ 02909938) 12111,80 грн витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.08.2026

Головуючий суддя Ю. ПАРУСНІКОВ

Суддя Т. ВЕРХОГЛЯД

Суддя О. ІВАНОВ