ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 342/426/18 пров. № СК-857/2221/18	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,
за участю секретаря судового засідання Березюка Д.О.,
представника позивача Івасишин З.З.,
представника відповідача Бащука О.Г., 

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України в особі Львівської митниці про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Ничик Г.І.,
час ухвалення рішення – 16:44:25,
місце ухвалення рішення – м. Городенка, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

02 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС в особі заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Скоромного Я.І., в якому просив скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 2063/20900/18 від 24 квітня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України (далі – МК України) та закрити провадження в справі. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24 квітня 2018 року заступником начальника Львівської митниці ДФС було складено оскаржувану постанову, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України (недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення), та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн за перевищення встановленого статтею 95 МК України строку транзитного перевезення автомобіля марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 . Вказує, що зазначений автомобіль ввіз на митну територію України в митному режимі «транзит» через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС 25.09.2017. Станом на 29.03.2018 даний транспортний засіб за межі митної території України не вивозився та у інший митний режим, згідно з нормами чинного законодавства, поміщений не був. Вважає, що вищевказана постанова винесена відповідачем без повного та належного дослідження всіх обставин справи та наданих ним доказів, а тому є незаконною і підлягає скасуванню. Зауважує, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачу було відомо, що затримка вивезення зазначеного транспортного засобу виникла внаслідок настання обставин, які виключають його вину. Для митного контролю ним подано документи, що підтверджують перебування автомобіля марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на станції техобслуговування ПП «СВС ГАРАНТ» за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Дж. Дудаєва, 10, у період з 28.09.2017 по 28.03.2018 у зв`язку з ремонтом електропроводки. Зокрема, подано: довідки ПП «СВС-ГАРАНТ» б/н від 27.09.2017р. та від 28.03.2018р., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000057 від 28.03.2018, рахунок-фактуру № СФ-0000072 від 28.03.2018р., квитанцію до прибуткового касового ордера № 77 від 28.03.2018р. Звертає увагу на те, що 28.09.2017 проінформував Івано-Франківську митницю ДФС про неможливість вивезення транспортного засобу у встановлений ст. 95 Митного кодексу України термін, та отримав відповідь Івано-Франківської митниці ДФС на своє звернення від 02.10.2017 № 1107/10/09-70-18-30. Покликається на ч.1 ст. 460 Митного кодексу України, якою передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених ч.3 ст.469, ст.470, ч.3 ст.478, ст.481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (ст.268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом. Вважає, що строки транзитного перевезення транспортного засобу та письмового повідомлення відповідача про ці обставини, були порушені без наявності його умислу, а внаслідок непереборної сили. Також зазначає, що відповідач визнає, що транспортний засіб не є транспортним засобом комерційного призначення, тому в цій частині на цей об`єкт не може поширюватися диспозиція ст. 470 МК України, проте помилково вважає, що вказана норма має бути застосована до транспортного засобу, як до товару. 
Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 перевищив встановлений статтею 95 МК України строк транзитного перевезення автомобіля марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , що перебував під митним контролем більше, ніж десять діб. Позивачем надано документи про несправність транспортного засобу, які вказують, що автомобіль перебував на станції техобслуговування ПП «СВС ГАРАНТ» в м. Івано-Франківськ, вул. Дж. Дудаєва 10, у період з 28.09.2017 по 28.03.2018 у зв`язку з ремонтом електропроводки, однак такі документи не містять відомостей про те, що ремонт здійснювався внаслідок аварії, обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, як передбачає ст. 460 МК України. Судом першої інстанції не встановлено порушень прав позивача при розгляді відносно нього 24.04.2018 справи про порушення митних правил заступником начальника Львівської митниці ДФС. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у спосіб, на підставах та в межах наданих йому повноважень, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України. Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вважав, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що позивач допустив порушення митних правил, передбачене ч.3 ст. 470 МК України, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України є законною та обґрунтованою, оскільки вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України доведена.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що для митного контролю подав документи, що підтверджують перебування автомобіля марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на станції техобслуговування ПП «СВС ГАРАНТ» за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Дж. Дудаєва, 10, у період з 28.09.2017 по 28.03.2018 у зв`язку з ремонтом електропроводки. Зокрема, подав: довідки ПП СВС-ГАРАНТ» б/н від 27.09.2017р. та від 28.03.2018р., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000057 від 28.03.2018, рахунок-фактуру № СФ-0000072 від 28.03.2018р., квитанцію до прибуткового касового ордера № 77 від 28.03.2018р. Звертає увагу на те, що 28.09.2017 проінформував Івано-Франківську митницю ДФС про неможливість вивезення транспортного засобу у встановлений ст. 95 Митного кодексу України термін, та отримав відповідь Івано-Франківської митниці ДФС на своє звернення від 02.10.2017 № 1107/10/09-70-18-30. Зауважує, що законодавством чітко визначено умови можливості не включення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків: документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили; вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмове інформування перевізником найближчого митного органу про обставини події Вважає, що строки транзитного перевезення транспортного засобу та письмового повідомлення відповідача про ці обставини, були порушені без наявності його умислу, а внаслідок непереборної сили. Також зазначає, що транспортний засіб є не є комерційного призначення, а є транспортним засобом особистого користування, тому на нього не може поширюватись диспозиція ст. 470 МК України. Вказує, що митний орган визнав недоцільним перевіряти обставини, вказані у заяві від 28.09.2017. При цьому контролюючим органом не доведено можливість експлуатації транспортного засобу у зв`язку із його поломкою та можливість позивача, у свою чергу, вивезти автомобіль за межі митної території України у встановлений ст. 95 МК України строк відповідно до положень Порядку № 657.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 19 березня 2019 року, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2018 року у справі № 342/426/18.
ОСОБА_1 звернувся із заявою до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд, Європейський суд), у якій зазначив про порушення приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що полягало в тому, що йому відмовили у доступі до судів вищих інстанцій.
Європейський суд розглянув заяву і 13 листопада 2025 року ухвалив рішення у справі «Соколов та інші проти України» (Sokolov and others v. Ukraine, заява № 71897/17 та 8 інших заяв, зокрема заява ОСОБА_2 № 49672/19) (далі - Рішення), яким постановив, що був порушений пункт 1 статті 6 Конвенції - право заявника на доступ до судів вищих інстанцій.
До Великої Палати 12 грудня 2025 року надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судових рішень у справі № 342/426/18. Заявник просив скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року та постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 березня 2019 року, а справу - направити до суду апеляційної інстанції для розгляду по суті.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2026 року замінено відповідача у справі Львівську митницю ДФС на її правонаступника - Державну митну службу України в особі відокремленого підрозділу Львівської митниці (код ЄДРПОУ 43971343; 79000, Львівська область, місто Львів, вулиця Тадеуша Костюшка, будинок 1).
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 травня 2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судових рішень задоволено. Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року та постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 342/426/18 скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2026 року визнано поважними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2018 року у справі № 342/426/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2018 року у справі № 342/426/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України в особі Львівської митниці про скасування постанови.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2026 року призначити справу № 342/426/18 до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 14 липня 2026 року о 08:50.
В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу, у своїх поясненнях покликалась на доводи в ній викладені.
Представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , житель с. Чортовець Городенківського району Івано-Франківської області, 25.09.2017 о 20.06 год,, рухаючись через митний кордон через пункт пропуску митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС ввіз на територію України транспортний засіб марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , в митному режимі «транзит».
28.09.2017 Родчук В.М. повідомив Івано-Франківську митницю ДФС про неможливість вчасного вивезення за межі митної території України транспортного засобу марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , у зв`язку з його поломкою, та про те, що транспортний засіб був ввезений на митну територію України 25.09.2017 в зоні діяльності Львівської митниці ДФС і що автомобіль знаходиться за адресою - м. Івано-Франківськ, вул. Дудаєва 10. В повідомленні позивач зазначив, що умови транзитного переміщення транспортного засобу йому роз`яснено, про відповідальність за порушення умов попереджено (т.1, а.с.15).
Із отриманої позивачем відповіді Івано-Франківської митниці ДФС № 1107/10/09-70-18-30 від 02.10.2017 слідує, що його повідомлення отримане. Вказано, що з урахуванням характеру обставин непереборної сили Івано-Франківською митницею ДФС прийнято рішення щодо недоцільності проведення огляду території чи іншого місця, де знаходяться, знаходились або можуть знаходитись транспортні засоби. Звернуто увагу на те, що згідно з нормами розділу ХІІІ Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657, у випадку якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили мали місце, необхідно звернутись до митниці на кордоні, якою здійснюється контроль за цими товарами, транспортними засобами, з письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили (т.1,а.с.16).
29.03.2018 відносно ОСОБА_1 головним державним інспектором ВМО № 2 м/п «Грушів» Львівської митниці ДФС Кладовою Л.М. у присутності ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 2063/20900/18, з копії якого слідує, що 29 березня 2018 року близько 09 год. 00 хв. громадянин України ОСОБА_1 слідуючи з України в Республіку Польща через митний пост «Грушів» Львівської митниці ДФС, в якості водія автомобіля марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , країна реєстрації - Республіка Польща, в`їхав в зону митного контролю смугою руху «зелений коридор». Під час перевірки інформації в ЄАІС ДМС України встановлено, що автомобіль марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , громадянин ОСОБА_1 ввіз на митну територію України в митному режимі «транзит» через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС 25.09.2017 року. Станом на 29.03.2018 даний транспортний засіб за межі митної території України не вивозився та у інший митний режим, згідно з нормами чинного законодавства, поміщений не був. До митного контролю позивач подав документи, що підтверджують перебування автомобіля марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , на станції техобслуговування ПП «СВС ГАРАНТ» за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Дж. Дудаєва 10, у період з 28.09.2017 року по 28.03.2018 року у зв`язку з ремонтом електропроводки, а саме: довідки ПП СВС-ГАРАНТ» б/н від 27.09.2017р. та від 28.03.2018р., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000057 від 28.03.2018 року, рахунок-фактуру № СФ-0000072 від 28.03.2018р. та квитанцію до прибуткового касового ордера № 77 від 28.03.2018р. Про неможливість вивезення транспортного засобу у встановлений ст. 95 МК України термін гр. ОСОБА_1 проінформував Івано-Франківську митницю ДФС від 28.09.2017 та отримав відповідь Івано-Франківської митниці ДФС на своє звернення від 02.10.2017 № 1107/10/09-70-18-30. В протоколі зафіксовано, що ОСОБА_1 , не доставив товар - транспортний засіб марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , країна реєстрації - Республіка Польща, до митного органу призначення, чим перевищив встановлений МК України строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж на 10 діб. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України (т.1., а.с.8-9).
У графі «пояснення, зауваження особи, що притягується до відповідальності» протоколу ОСОБА_1 зазначив, що з протоколом не згідний, правопорушення не визнає, оскільки органи були повідомлені належним чином, та зазначив про додані ним до протоколу документи. Про отримання другого примірника протоколу свідчить підпис ОСОБА_1 .
Згідно з постановою в справі про порушення митних правил № 2063/20990/18 від 24.04.2018 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн (т.1, а.с.6-7). 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 90 МК України передбачено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
В пункті 57 частини 1 статті 4 МК України закріплено визначення поняття «товари», якими є будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.
Громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом (частина 1 статті 381 МК України).
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 95 МК України строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
Відповідно до частини 3 статті 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ввіз в митному режимі транзиту автомобіль «марки «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , і мав його доставити до митного органу призначення, чим перевищив встановлений МК України строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж на 10 діб. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що основним аргументом невивезення автомобіля «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , у визначені ст. 95 МК України строки, позивач вказує перебування на ремонті електропроводки у період з 28.09.2017 по 28.03.2018, про повідомлено Івано-Франківську митницю ДФС.
Колегія суддів вважає такі доводи необгрунтованими з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 192 МК України передбачено, що, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.
Відповідно до ч. 1 ст. 460 МК України, вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Отже, лише внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, особа може бути звільнена від відповідальності за порушення митних правил передбачених, зокрема і ч. 4 ст. 470 Митного кодексу України.
Наказом Міністерства фінансів України від 31 травня 2012 року № 657 затверджено Порядок виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, який зареєстровано в Міністерстві юстиції 02 жовтня 2012 року за № 1669/21981 (далі – Порядок № 657).
Згідно з п. 1 розділу VIII «Підтвердження факту втрати товарів унаслідок аварії або дії обставин непереборної сили» Порядку № 657, положення цього розділу застосовуються у випадках, коли Кодексом або іншими актами законодавства України з питань державної митної справи передбачено надання митному органу документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили.
У п. 2 розділу VIII Порядку № 657 наведено визначення термінів, зокрема: аварія – небезпечна подія техногенного характеру, у зв`язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи;
документальне підтвердження – надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили;
обставини непереборної сили – надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події;
факт аварії чи дії обставин непереборної сили – часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.
Пунктом 3 розділу VIII Порядку № 657 передбачено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.
Відповідно до п. 5 розділу VIII Порядку № 657, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.
Із отриманої позивачем відповіді Івано-Франківської митниці ДФС № 1107/10/09-70-18-30 від 02.10.2017 слідує, що повідомлення ОСОБА_1 про неможливість вивезення транспортного засобу отримане. Вказано, що з урахуванням характеру обставин непереборної сили Івано-Франківською митницею ДФС прийнято рішення щодо недоцільності проведення огляду території чи іншого місця, де знаходяться, знаходились або можуть знаходитись транспортні засоби. Звернуто увагу на те, що згідно з нормами розділу ХІІІ Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657, у випадку якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили мали місце, необхідно звернутись до митниці на кордоні, якою здійснюється контроль за цими товарами, транспортними засобами, з письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили (т.1,а.с.16).
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не надав доказів звернення до митниці на кордоні, якою здійснюється контроль за цими товарами, транспортними засобами (Львівської митниці ДФС), з письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.
З системного аналізу вищенаведених норм, колегія суддів приходить до висновку, що сама по собі заява позивача від 28.09.2017 до Івано-Франківської митниці щодо неможливості вчасного вивезення транспортного засобу за межі митної території України по причині поломки транспортного засобу, не може розцінюватися як доказ, який підтверджує факт аварії чи дії обставин непереборної сили, у ході провадження по справі про порушення митних правил.
Крім цього, як правильно вказав суд першої інстанції, доказів того, що ремонт цього автомобіля мав місце саме внаслідок аварії чи дії обставин непереборної сили, в розумінні п. 2, 3, 5 розділу VIII Порядку № 657, позивачем не надано. 
До вищевказаної заяви до Івано-Франківської митниці долучено довідки ПП «СВС-ГАРАНТ» б/н від 27.09.2017р. та від 28.03.2018р., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000057 від 28.03.2018, рахунок-фактуру № СФ-0000072 від 28.03.2018р., квитанцію до прибуткового касового ордера № 77 від 28.03.2018.
Таким чином, заява позивача про продовження терміну доставлення товару до митного органу призначення не є належним доказом у справі, оскільки не містить інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.
Колегія суддів звертає увагу на те, що зміст вказаних доказів щодо ремонту транспортного засобу не містить інформації про те, що ремонт транспортного засобу був вимушеним чи зумовлений наслідком аварії або дії обставин непереборної сили, тобто надані позивачем докази не є належними та достатніми для засвідчення несправності автомобіля, що могла перешкодити його вивезенню за межі митної території України в строки, визначені законодавством.
Така поломка автомобіля не є в розумінні норм МК України аварією чи дією обставин непереборної сили, з чим законодавець пов`язує обставини звільнення від відповідальності за порушення митних правил.
Вихід із ладу транспортного засобу та його подальший ремонт не можуть бути прирівняні до аварії або обставин непереборної сили, оскільки обов`язковою ознакою обставин непереборної сили є надзвичайність та невідворотність, а аварії – небезпечна подія техногенного характеру.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ПП «СВС-ГАРАНТ» не є суб`єктом, який наділений правом видавати відповідні документи, що підтверджують наявність аварії чи обставин непереборної сили, в розумінні п. 3, 5 розділу VIII Порядку № 657.
Посилання скаржника на те, що довідка від ПП «СВС-ГАРАНТ» та акт приймання-передачі ремонтних робіт підтверджують настання у транспортного засобу «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 несправного технічного стану є безпідставними, оскільки поняття «несправний технічний стан транспортного засобу» та «аварія» не є тотожними за змістом, несправний технічний стан транспортного засобу не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення митних правил передбачених, зокрема і ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України.
Перебування автомобіля «AUDI А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , в ремонті, на переконання суду апеляційної інстанції, не було спричинене аварією, дією обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, тому положення ч. 1 ст. 460 МК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. 
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що поломка транспортного засобу не може завадити позивачу вивезти транспортний засіб за межі митної території України за допомогою інших способів (наприклад, на лафеті), оскільки жодною нормою митного законодавства України не передбачено способу виконання такого зобов`язання, зокрема, необхідності вивезення транспортного засобу за межі митної території України виключно власним ходом. Законодавець лише визначає обов`язок доставити транспортний засіб до органу доходів і зборів призначення до закінчення строків, передбачених ст. 95 Митного кодексу України.
Посилання скаржника на те, що ввезений ним автомобіль є автомобілем особистого користування, а не комерційного призначення, що виключає застосування щодо нього диспозиції ч. 3 ст. 470 МК України є необгрунтованими з огляду на наступне.
Верховний Суд у постанові від 29 травня 2024 року у справі № 454/1681/17 вказав, що незважаючи на те, що транспортний засіб ввезений позивачем не є транспортним засобом комерційного призначення, на нього поширюється положення частини третьої статті 470 Митного кодексу України, оскільки за правилами пункту 57 частини 1 статті 4 Митного кодексу України термін «товар» вживається в значенні будь-якої рухомої речі, у тому числі такої, на яку законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергію, що переміщуються лініями електропередачі. Таким чином, поняття "транспортний засіб особистого користування" охоплюється поняттям "товар", оскільки він є рухомою річчю.
Положеннями статей 90, 93 Митного кодексу України визначено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, перебувають під митним контролем і повинні бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку встановленого статтею 95 МК України.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_1 перевищив встановлений ст. 95 МК України строк доставки транспортного засобу, що перебуває в митному режимі «транзит», тому в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, а, отже, оскаржувана постанова винесена на підставі та в межах повноважень наданих митному органу, у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому є законною. 
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2018 року у справі № 342/426/18 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська