ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49605
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-49, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2026	м. Дніпро	Справа № 904/5456/25	

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П., розглянувши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги», 49001, м. Дніпро, вул. Січових стрільців, 4Д, код ЄДРПОУ 42082379
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпра, 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул.Феодосіївська, буд. 13, код ЄДРПОУ 08004581
про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію 154 759,96грн. 

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпра про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію в сумі 144 967,81грн., 3% річних у розмірі 2 859,64грн., інфляційні втрати у розмірі 6 932,51грн., а також судового збору у розмірі 2 422,40грн.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання (закупівлю) електричної енергії №72384/2024 від 01.05.2024р., в частині оплати за спожиту активну електричну енергію.
Ухвалою суду від 29.09.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
15.10.2025р. до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де вказує про те, що рахунок № 252301920296 від 31.12.2024 року з кінцевою датою сплати 24.01.2025 року не може бути сплачений у встановленому для бюджетних платежів порядку у 2025 році. Позивачем не додано належних та допустимих доказів щодо надання Відповідачу відповідних документів для здійснення своєчасної оплати, а саме рахунків, актів прийняття – передавання спожитої електричної енергії за ЕІС кодами точок. Відповідач є державною установою, створеною Міністерством оборони України та є неприбутковою установою, яка утримується за рахунок бюджетних коштів, є розпорядником бюджетних коштів у визначенні п. 47 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України. На думку відповідача, укладання договору про постачання електричної енергії (відшкодування витрат за спожиту електричну енергію), укладення додаткових угод, за яким Відповідач, є розпорядником бюджетних коштів взяв зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань, установлених у кошторисі, є неправомірним та вважається грубим порушенням бюджетного законодавства.
28.10.2025р. до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що рахунок № 252301920296 від 31.12.2024 був направлений на адресу відповідача разом із вимогою про сплату заборгованості 16.01.2025, про ще є докази в матеріалах справи. Умовами Договору та Комерційної пропозиції передбачено декілька способів отримання рахунку для оплати за спожиту електричну енергію. Однак, відповідач не скористався можливістю самостійного формування розрахункових документів (рахунок, акт приймання-передавання) в сервісі «Особовий кабінет» та не звернувся до постачальника для отримання рахунка за грудень 2024 року з метою оплати коштів за спожиту електричну енергію у грудні 2024 року, що призвело до порушення споживачем господарського зобов`язання. Окрім того вказує, що зважаючи на положення статей 525, 526, 530 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших нормативно-правових актів, договору, а сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.
Відповідно до статті 248 Господарського кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.
Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

01.05.2024р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» та Дніпровським квартирно-експлуатаційним управлінням укладений договір №72384/2024 про постачання (закупівлю) електричної енергії. 
Відповідно до пункту 1.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Найменування товару: електрична енергія (код згідно Національного класифікатора ДК 021:2015: 09310000-5) (далі - товар або електрична енергія). Постачання товару за цим договором передбачає поставку електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок споживача за допомогою технічних засобів розподілу електричної енергії (пункт 1.2 договору). 
Приписами пункту 1.3 договору встановлено, що очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з дати підписання договору та по 31.12.2024р. становить 450 000кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. Обсяги закупівлі електричної енергії можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.
Згідно з пунктом 2.1 договору строк (термін) поставки товару: з дати підписання договору та по 31.12.2024р. 
Місце поставки (передачі) товару: відповідно до переліку (пункт 2.2 договору).
Пункт 4.1 договору визначає, що вартість електричної енергії за даним договором визначається з врахуванням суми очікуваної вартості обсягів постачання електричної енергії протягом періоду, вказаного у пункті 3.1 цього договору, та становить: 1 995 000,00грн., крім того ПДВ 399 000,00грн, всього з ПДВ – 2 394 000,00грн., у тому числі:
Загальний фонд 68 482,39грн., враховуючи ПДВ 11 413,73грн., 
За рахунок відшкодованих коштів 2 325 517,61грн., враховуючи ПДВ 387 586,27грн.
Ціна за 1 кВт*год електричної енергії за цим договором становить 4,43грн без ПДВ, ПДВ 0,89, разом з ПДВ 5,32грн.
Пунктом 4.2 договору визначено, що ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії (актах прийняття-передавання товарної продукції чи актах прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг) за цим договором.
Розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць (пункт 4.3 договору). 
Відповідно до пункту 4.4 договору оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на поточний рахунок постачальника надійшла сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Поточний рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.
Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання його споживачем (пункт 4.5 договору).
Пунктом 8.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Приписами пункту 13.1 договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2024р., а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Пунктом 13.2. визначено, що відповідно до вимог діючого законодавства дія Договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної у цьому Договорі, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.
Сторонами відповідно до умов договору укладено додаток №1 (заява про надання персоніфікованих даних споживача) до договору, додаток №2 (комерційна пропозиція), додаток №3 (умови користування інтернет-сервісом "Особистий кабінет для споживачів електроенергії") до договору та додаток №4 (прогнозовані обсяги постачання електричної енергії споживачу) до договору.
Розділом "Порядок оплати" комерційної пропозиції передбачено, що оплата за спожиту електричну енергію має бути здійсненна споживачем у строк не більше 15 календарних днів після закінчення розрахункового періоду.
Як вказує позивач, згідно з даними, отриманими від оператора системи розподілу – ВП «Дніпровське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця» відповідачем за грудень 2024 року було спожито – 14 513 кВт*г.
Отже, як зазначає позивач, ним було належним чином виконанні зобов`язання за договором, зокрема, щодо поставки споживачеві електричної енергії у період грудень 2024 року, загальним обсягом 14 513 кВт*г на суму 144 967, 81 грн.
З урахуванням спожитих боржником обсягів електричної енергії, позивачем був виставлений рахунок №252301920296 від 31.12.2024р. на суму 144 967,81грн. та акт 252301920296-1 прийом-передачі електричної енергії за грудень 2024р. на суму 144 967,81грн.
Однак, в порушення умов договору відповідачем, рахунок за спожиту електричну енергію не був сплачений. 
З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлено вимогу за №2482/DNMP від 16.01.2025р. про сплату заборгованості за спожиту електричну енергію, в якій вимагав здійснити оплату заборгованості за електроенергію протягом 7 календарних днів. Відповідь на вимогу не отримана, сума боргу не сплачена.
Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Умовами договору передбачено строки, розмір та порядок оплати поставленої електричної енергії. Відповідно до пункту 4.5 договору та розділу 5 Комерційної пропозиції, строк оплати поставленої електричної енергії є таким, що настав.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Оплата за спожиту електричну енергію має бути здійснена споживачем у строк, не більше 15 робочих днів після закінчення розрахункового періоду (п. 4.2. Комерційної пропозиції).
Відповідно до пункту 5 Комерційної пропозиції Споживач самостійно формує розрахункові документи (рахунок, акт приймання-передавання) в сервісі «Особовий кабінет» не пізніше 5 днів після закінчення розрахункового періоду.
В інших випадках, виставлення рахунків за спожиту електроенергію здійснюється не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, за умови отримання даних про обсяги споживання від споживача/оператора системи/адміністратора комерційного обліку. 
Виставлення рахунку здійснюється шляхом його формування в програмному комплексі постачальника з можливістю перегляду в сервісі «Особистий кабінет». 
Розрахункові документи можуть бути роздруковані постачальником та отримані споживачем у відповідному енергоофісі постачальника. 
У разі неотримання споживачем рахунку, споживач здійснює оплату за спожиту електричну енергію у встановлені цією комерційною пропозицією строки, за платіжним документом, самостійно оформленим споживачем. 
У випадку неотримання споживачем акту прийняття-передавання або неповернення постачальнику отриманого та підписаного з боку споживача акту прийняттяпередавання протягом десяти днів з дня його формування, він вважається підписаним та узгодженим сторонами, якщо в цей же строк споживачем не буде надано обґрунтованих заперечень (п.п. 5.2. Комерційної пропозиції).
Окрім того, матеріали справи свідчать про те, що рахунок від 31.12.2024р. був направлений відповідачу разом з вимогою від 16.01.2025р.
Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої енергетичної енергії.
Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.
Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 144 967,81грн.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Припис частини другої статті 625 Цивільного кодексу України застосовується судом за наявності порушення боржником будь-якого грошового зобов`язання. Грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
У постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зокрема зазначено, що стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.
При цьому, Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові
Отже, вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
На підставі вищезазначеної позивачем були розраховані 3% річних в сумі 2 859,64грн. за період з 27.01.2025р. по 23.09.2025р. та інфляційне збільшення у розмірі 6 932,51грн.
Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат суд встановив, що заявлені до стягнення сума вказаних нарахувань є правильними.
З врахуванням вище викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
Європейський суд з прав людини у справі "Мантованеллі" проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції “Про захист прав людини і основоположних свобод” є право на змагальне провадження.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2 422,40грн.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпра, 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул.Феодосіївська, буд. 13, код ЄДРПОУ 08004581 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги», 49001, м. Дніпро, вул. Січових стрільців, 4Д, код ЄДРПОУ 42082379 заборгованість за поставлену електричну енергію за договором про постачання (закупівлю) електричної енергії споживачу в сумі 144 967,81грн. (сто сорок чотири тисячі дев`ятсот шістдесят сім гривень 81коп.), 3% річних у розмірі 2 859,64грн. (дві тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень 64коп.), інфляційні втрати у розмірі 6 932,51грн. (шість тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні 51коп.) та судовий збір у розмірі 2 422,40грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.07.2026

Суддя С.П. Панна