ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

17 липня 2026 року	Справа №160/36903/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 
УСТАНОВИВ:
26.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 14 квітня 2025 року №045550029513, що підписане заступником начальника відділу ГУ ПФУ в Черкаській області Оленою Мазур;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 згідно наданої ним заяви, починаючи з 04.04.2025 року - дати виникнення права на пенсію за віком - відповідно до ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з врахуванням усього страхового стажу включаючи і періоди роботи з 13.09.1991 року по 30.04.1992 року та з 04.05.1992 року по 01.12.1992 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60-річного віку звернувся до Пенсійного фонду України через електронний кабінет позивача на вебпорталі Пенсійного фонду України (portal.pfu.gov.ua) із електронною заявою від 05.04.2025 року про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До електронної заяви були долучені скановані копії відповідних документів, які відповідають їх оригіналам. За результатами розгляду електронної заяви про призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення №045550029513 від 14.04.2025 року про відмову у призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із ненаданням позивачем оригіналів паспорта та ідентифікаційного коду. Крім того, у вказаному рішенні зазначено про не зарахування певних періодів роботи позивача до страхового стажу через недоліки в трудовій книжці. Позивач із таким рішенням відповідача не погоджується, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 року поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 20.01.2026 року. Також вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи
19.01.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому управління позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, та просить суд відмовити в їх задоволенні повністю, виходячи з наступного. За принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та за розглядом заяви позивача прийнято рішення від 14.04.2025 року № 045550029513 про відмову у призначені пенсії за віком. За результатами розгляду документів, доданих позивачем до заяви про призначення пенсії, встановлено, що страховий стаж становить 34 роки 5 місяців 29 днів. Згідно трудової книжки від 18.10.1985 року серії НОМЕР_1 до страхового стажу не зараховано: період роботи з 13.09.1991 року по 30.04.1992 року, оскільки слабкий відбиток печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати; період роботи з 04.05.1992 року по 01.12.1992 року, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільнені. Головним управлінням у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону № 1058-IV. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 
20.01.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на позов, в якому управління з позовними вимогами позивача не погоджується та просить при винесенні рішення у справі звернути увагу на наступне. Страховий стаж позивача на момент звернення до Пенсійного фонду становив 34 роки 5 місяців 29 днів. Відповідно до результатів розгляду документів доданих до заяви: згідно трудової від 18.10.1985 року серії НОМЕР_1 до страхового стажу не зараховано: період роботи з 13.09.1991 року по 30.04.1992 року, оскільки слабкий відтиск печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати; період роботи з 04.05.1992 року по 01.12.1992 року, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні. Відповідно до п. 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 до заяви поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. У зв`язку з вищевикладеним позивачу було правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування". Отже, підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
27.01.2026 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла письмова відповідь на відзиви відповідачів, в якій він не погоджується із доводами, викладеними відповідачами та зазначає наступне. Навіть з неправомірним виключенням з трудового стажу періоду, що у сукупності складає 1 рік 2 місяці 13 днів, загальний трудовий стаж позивача складає 33 роки 3 місяці 16 днів, що є більше за 32 років, які дають право на призначення пенсії згідно ст. 26 Закону № 1058-IV. Вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області правильно встановлено, що страховий стаж особи становить 34 роки 5 місяців 29 днів. Однак неправомірно виключено зі стажу період роботи з 13.09.1991 року по 30.04.1992 року та період роботи з 04.05.1992 року по 01.12.1992 року, що в сукупності складає 1 рік 2 місяці 13 днів страхового стажу. Також звертає увагу, що Звертаю увагу на те, що посилання відповідача на неточності в заповненні трудової книжки є безпідставними, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2026 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 17.07.2026 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60-річного віку звернувся до Пенсійного фонду України через електронний кабінет позивача на вебпорталі Пенсійного фонду України (portal.pfu.gov.ua) із електронною заявою від 05.04.2025 року про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
До електронної заяви були долучені скановані копії наступних документів, які відповідають їх оригіналам:
- паспорт НОМЕР_2 та довідка про одержання РНОКПП (в одному pdf-файлі);
- трудова книжка НОМЕР_1 ;
- трудова книжка НОМЕР_3 ;
- диплом про вищу освіту НОМЕР_4 ;
- свідоцтва про народження дітей, що не досягли повноліття.
За принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
За результатами розгляду електронної заяви про призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення №045550029513 від 14.04.2025 року про відмову у призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із ненаданням позивачем оригіналів паспорта та ідентифікаційного коду. Також у вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача на момент звернення до Пенсійного фонду становив 34 роки 5 місяців 29 днів (при необхідному 32 роки). Відповідно до результатів розгляду документів доданих до заяви: згідно трудової від 18.10.1985 року серії НОМЕР_1 до страхового стажу не зараховано: період роботи з 13.09.1991 року по 30.04.1992 року, оскільки слабкий відтиск печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати; період роботи з 04.05.1992 року по 01.12.1992 року, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні. Відповідно до п. 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 до заяви поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів.
Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 14 квітня 2025 року №045550029513 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюється Законом України від 09 липня 2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), який набрав чинності з 01.01.2004 року, та починаючи з 01.01.2011 року Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-1V.
Відповідно до положень статті 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846).
Згідно з абзацом 2 пункту 1.1 Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 року №13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 року за № 991/27436.
Пунктом 1.7. Порядку №22-1 встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Відповідно до пункту 1.8. Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія).
Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.
При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон).
Пунктом 2.23 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів.
На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Згідно із пунктом 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, які подаються до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку (безпосередньо до територіального органу Пенсійного фонду України; через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг з використанням електронного підпису).
Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення від 14.04.2025 року № 045550029513 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , у зв`язку з неналежним поданням документів.
При цьому, інших підстав для відмови у призначенні пенсії позивачці в цьому рішенні не зазначено.
Крім того, у вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача на момент звернення до Пенсійного фонду становив 34 роки 5 місяців 29 днів (при необхідному 32 роки). Відповідно до результатів розгляду документів доданих до заяви: згідно трудової від 18.10.1985 року серії НОМЕР_1 до страхового стажу не зараховано: період роботи з 13.09.1991 року по 30.04.1992 року, оскільки слабкий відтиск печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати; період роботи з 04.05.1992 року по 01.12.1992 року, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні.
Але не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу позивача не було підставою для відмови у призначені пенсії за віком, оскільки навіть без цих періодів роботи у позивача достатньо зарахованого стажу 34 роки 5 місяців 29 днів (при необхідному 32 роки).
Тобто, фактичною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії слугувало неналежний спосіб подання документів, а не відсутність у позивача такого права.
Варто зауважити, що виконуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний пенсійний орган в межах наданих йому повноважень та відповідно до пенсійного законодавства повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності, роз`яснювати такій особі її права, а також надавати строк для усунення вказаних недоліків.
При вирішенні даного спору суд бере до уваги, що відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Наведені положення дають підстави для висновку, що неналежне оформлення документів чи їх неповнота або неналежний спосіб подання документів не є безумовною підставою для відмови у призначенні (перерахунку) пенсії.
З наявністю обставин, які свідчать про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів або свідчать про недоліки подання документів у органу пенсійного фонду виникає обов`язок повідомити особу, яка звернулась, про необхідність усунути певні недоліки при зверненні у визначений цим Порядком строк.
На думку суду, у даному випадку, на виконання вимог пунктів 1.8, 4.2 Порядку №22-1, у пенсійного органу виник обов`язок щодо надіслання позивачу повідомлення про порушення способу подання, відсутність оригіналів паспорта та свідоцтва про укладення шлюбу, що відповідачем зроблено не було, та призвело до порушення права позивача.
Слід зазначити, що лише використання органом пенсійного фонду усіх процедур, які застосовуються при вирішенні питання про призначення пенсії та не виконання заявником установлених вимог, може свідчити про обґрунтованість та правомірність рішення територіального органу пенсійного фонду.
Оскільки відповідач не повідомляв позивача про необхідність дооформлення документів або їх неповноту, які були подані разом із заявою про призначення пенсії, строк на усунення цих недоліків не надавав, то суд дійшов висновку про передчасність відмови у призначенні пенсії позивачу. 
Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 13.09.1991 року по 30.04.1992 року та з 04.05.1992 року по 01.12.1992 року, суд зазначає наступне.
Згідно п. 1 та п. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення” та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як убачається з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 18.10.1985 року він у спірні періоди працював:
- з 13.09.1991 року по 30.04.1992 року (записи №12, №13) – начальником відділу постачання;
- з 04.05.1992 року по 01.12.1992 року (записи №14, №15) – заступником директора (мовою оригіналу) Производственно-коммерческой фирмы «Агроинцентр ЛТД»
Однак, відповідач не зарахував позивачу вказані періоди роботи до страхового стажу, посилаючись на наступне: з 13.09.1991 року по 30.04.1992 року, оскільки слабкий відтиск печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати та з 04.05.1992 року по 01.12.1992 року, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні.
Суд не погоджується із такими доводами відповідача, з огляду на наступне.
Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).
Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).
З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.
Також слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.
Також, як вже зазначалося, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.
Таким чином, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Так, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу позивача у спірний період, ці записи є належними та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.
Суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження його страхового стажу, враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.
Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи позивача та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 13.09.1991 року по 30.04.1992 року та з 04.05.1992 року по 01.12.1992 року. 
З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області від 14 квітня 2025 року №045550029513 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Водночас, з приводу позовних вимог зобов`язального характеру, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд зазначає про таке.
Як вже було вказано у цьому рішенні, за результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви від 05.04.2025 року було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Тобто, розгляд заяви позивача від 05.04.2025 року та прийняття відповідного рішення здійснювалися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.
Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.
Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Суд зазначає, що зобов`язавши відповідача зарахувати певні періоди роботи, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії. 
На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог. 
Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відновити порушені права позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати періоди роботи з 13.09.1991 року по 30.04.1992 року та з 04.05.1992 року по 01.12.1992 року ОСОБА_1 до страхового стажу та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.04.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду в даній справі.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 1937,92 грн. 
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 968,96 грн. 
Згідно з ч.5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області від 14 квітня 2025 року №045550029513 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, буд. 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, код ЄДРПОУ 21366538) зарахувати періоди роботи з 13.09.1991 року по 30.04.1992 року та з 04.05.1992 року по 01.12.1992 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до страхового стажу та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.04.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду в даній справі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, буд. 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, код ЄДРПОУ 21366538) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна